Сюзън Форуърд, Джоан Торес
Мъжете, които мразят жени, и жените, които ги обичат
Трябва ли да страдаме, когато обичаме?

Превод от английски: Александър Стоименов, 2001

chitanka.info

Въведение

Човек, който има здрав разум, не би останал да живее с някого в моето състояние. Единствената причина Джеф да остане с мен е, защото ме обича.

Когато Нанси дойде за първи път при мен, тя беше с двайсет и седем килограма наднормено тегло и имаше язва. Носеше стари, торбести джинси и безформена блуза. Косата й беше сплъстена, ноктите изгризани до живо месо и ръцете й трепереха. Когато преди четири години се омъжила за Джеф, била координатор по модата в голям универсален магазин в Лос Анджелис. Тя пътувала из Европа и Ориента, за да подбира облекла от известни дизайнери за магазина. Винаги се обличала по последна мода и се срещала с очарователни мъже. За нея писали в редица статии, посветени на преуспяващи жени в района на Лос Анджелис — и постигнала това, преди да навърши трийсет години. Сега, когато я видях за първи път, на трийсет и четири, тя беше толкова засрамена от начина, по който изглеждаше и се чувстваше, че рядко напускаше дома си.

Спадът в самочувствието на Нанси изглежда беше започнал, когато се омъжила за Джеф. И все пак, когато я попитах за съпруга й, тя започна с дълъг списък от хвалебствия.

Той е чудесен мъж: очарователен, остроумен и енергичен. Винаги прави дребни, но значими за мен неща — изпраща ми цветя, за да отбележи годишнина от първата нощ, когато се любихме. Миналата година ме изненада с два билета до Италия за рождения ми ден.

Тя ми каза, че Джеф, зает и преуспяващ адвокат в сферата на забавната индустрия, винаги намирал време, за да бъде с нея и въпреки вида й все още я искал до себе си на всички делови вечери и излизания.

Бях обект на завист от повечето ми приятелки, защото все още когато излизахме с клиенти на Джеф ние си държахме ръцете като влюбени гимназисти. Една приятелка каза: „Имаш чудесен съпруг, Нанси“. И аз знам, че е такъв. Но погледнете ме! Не разбирам какво се е случило. Чувствам се толкова зле през цялото време. Трябва да оправя нещата или ще го изгубя. Мъж като Джеф не трябва да се влачи с жена като мен. Той може да има всяка, която поиска, включително и кинозвезда. Имам късмет, че все още е край мен.

Като слушах Нанси и виждах как изглежда, се запитах: „Какво не е наред?“. Тук имаше основно противоречие. Защо компетентна и успяваща жена, която обича и е обичана, ще западне толкова много? Какво й се е случило през четирите години брак, за да се стигне до такава огромна промяна във външния й вид и самочувствието й?

Притиснах я да ми каже повече за връзката си с Джеф.

Предполагам, че единственото нещо, което ме ядосва у него, е когато кипва.

„Какво значи «кипва»?“ — попитах аз. Тя се засмя неловко. Той прави това, което аз наричам имитация на Кинг Конг — крясъци и вдигане на шум. Освен това много ме унижава, както направи онази вечер, когато вечеряхме с приятели. Говореше за някаква пиеса и аз вметнах нещо, а той просто ми се тросна: „Защо не млъкнеш?“. След това каза на приятелите ни: „Не й обръщайте никакво внимание. Тя все ще каже някоя глупост“. Бях толкова унизена, че почувствах как потъвам в тапицерията. След това едва преглъщах храната.

Нанси започна да плаче, когато си припомни още няколко подобни случая, при които Джеф я е наричал глупава, себична или безмозъчна. Когато е ядосан, той често й крещи, тряска вратите и хвърля предмети.

Колкото повече въпроси й задавах, толкова по-ясна ставаше картината. Тук имаме жена, която отчаяно се стреми да измисли как да угоди на съпруг, който често е ядосан и избухлив, но също така може да бъде и очарователен. Нанси каза, че много пъти е заспивала дълго след него и жестоките му думи още звучали в ушите й. През деня често се разплаквала без видима причина.

След женитбата Джеф настоял Нанси да спре работа и сега тя се чувства неспособна да се върне към кариерата си.

Сега дори нямам нерви да отида на интервю, още по-малко в командировка за купуване на стока. Чувствам, че не мога повече да взимам решения, защото съм загубила увереност в себе си.

Джеф е взимал всички решения по време на брака им. Той настоявал за пълен контрол върху всяка страна на съвместния им живот. Следял всички разноски, избирал хората, с които да се събират, и дори взимал решения какво да прави Нанси, докато той е на работа. Присмивал се на всяко нейно мнение, различно от неговото, и й крещял винаги, когато бил ядосан, дори и пред хора. Всяко нейно отклонение от това, което той бил определил, водело до ужасни сцени.

Казах на Нанси, че ни предстои много работа, но я уверих, че ще започне все по-малко да се чувства разстроена. Обясних й, че ще обсъдим много внимателно връзката й с Джеф и че самоувереността, която тя смята, че е загубила всъщност не си е отишла, а само е изместена. Заедно ще я върнем отново. След това първо посещение Нанси се чувстваше малко по-стабилна и по-обнадеждена.

Аз бях дълбоко развълнувана. Историята на Нанси ме беше поразила силно. Знаех, че като терапевт реакциите ми към пациента са важни. Създавах емоционални връзки с хората, с които работех, което ми помагаше да разбера по-бързо как се чувстват. Но това беше нещо друго. След като Нанси напусна кабинета, се почувствах много зле. Това не беше първият път, когато ме е посетила жена с този вид проблеми, нито беше за първи път да реагирам толкова силно. Не можех повече да отричам, че това, което ме засегна, беше фактът, че случаят на Нанси беше твърде близък до моя.

Външно аз изглеждах уверена, задоволена жена, която наистина имаше всичко. По цял ден в кабинета ми, в болницата и в клиниката, където практикувах, работех с хора, на които помагах да намерят увереност в собствените си сили. Но вкъщи беше друго. Моят съпруг, като този на Нанси, беше очарователен, секси и романтичен и аз се влюбих лудо в него почти веднага, след като се срещнахме. Но скоро открих, че той носи в себе си много гняв, че притежава силата да ме накара да се чувствам нищожна, непълноценна и да ме извади от равновесие. Той настояваше да държи под контрол всичко каквото правех, вярвах или чувствах.

Сюзън, която беше терапевт, можеше да каже на Нанси: „Поведението на твоя съпруг не изглежда много любещо. Предполагам, че има много психически тормоз“. Но какво си казвах на себе си? Сюзън, която се прибираше вечер вкъщи, се превръщаше в кълбо от нерви, опитвайки се да не предизвиква съпруга си да й крещи. Тази Сюзън продължаваше да си казва, че той е чудесен мъж, че е вълнуващо да бъде с него, и че следователно, ако нещо не вървеше, то вината е в нея.

През следващите няколко месеца наблюдавах по-внимателно какво става както в собствения ми брак, така и във взаимоотношенията на пациентите ми, които изглеждаха в подобно положение. Какво всъщност се случваше тук? Какви бяха моделите? Макар че обикновено жени търсеха помощта ми, поведението на мъжете привлече вниманието ми. Както ги описваха партньорките им, те често бяха очарователни и дори любещи, но бяха способни само за миг да преминат към жестоко, критикуващо и обидно поведение. Поведението им варираше в широк диапазон: от очевидна заплаха и страх до префинени, прикрити атаки, които взимаха формата на постоянни унижения или разяждаща критика. Независимо от стила, резултатите бяха едни и същи. Мъжете постигаха контрол чрез потискането на жените. Тези мъже също така отказваха да поемат всякаква отговорност за това, как се чувстваха партньорките им при атаките. Вместо това, те обвиняваха съпругите си или приятелките си за всяко неприятно събитие.

От моя опит при работа с двойки знаех, че всеки брак има две страни. Така или иначе за нас, терапевтите, е лесно да се идентифицираме с пациента, когато чуем само едната страна на историята. Естествено, всеки партньор допринася с нещо за всеки конфликт, съществуващ във взаимоотношенията. Но след като започнах да консултирам и мъжете партньори на някои от клиентките ми, осъзнах, че те не страдат толкова, колкото партньорките си. Жените бяха тези, които понасяха болката. Всички те рязко губеха самочувствието си, а много от тях получаваха и допълнителни симптоми и реакции. Нанси имаше язва, беше с наднормено тегло и със занемарен външен вид; други имаха сериозни проблеми с наркотици и/или алкохол, мигрени, стомашно-чревни оплаквания, нарушения в храненето и на съня. Имаха проблеми и в професионален план. Някогашните им обещаващи кариери се бяха провалили. Успяващи и компетентни жени в миналото, сега те се съмняваха в уменията и преценките си. Обезпокоително често получаваха пристъпи на плач, ставаха тревожни и депресивни.

Като осъзнах, че виждам определен модел в тези взаимоотношения, започнах да го обсъждам с моите колеги. Всички те бяха запознати с този тип мъже, който аз описвах; всеки беше лекувал жени, които бяха или омъжени, или влюбени, или дъщери на мъже, отговарящи на моето описание. Това, което ме изненада бе, че докато типът поведение беше добре познат за всички нас, никой не го беше описал в ясен и последователен вид.

Това ме заинтригува и започнах да преглеждам психологическата литература. Поради липсата на чувствителност у мъжете към болката, която причиняват на своя партньор, първо прегледах отново разстройствата на личността. Малко е възможно хора с личностни разстройства да се чувстват виновни, да изпитват угризения или загриженост. Тези емоции са неприятни, но необходими предупреждения за нашите етични и морални взаимодействия с другите хора.

Знаех, че има два основни типа личностни разстройства[1]. Първият е т.нар. нарцистична личност. Това са хора, които са изцяло, обсебени от себе си. Те осъществяват връзки предимно за да се потвърждава тяхната изключителност. Мъжете, които попадат в тази категория, често скачат от една връзка на друга в търсене на любов и възхищение. Някои известни имена, представящи този тип мъже, са Питър Пан и Дон Жуан. Те са наричани „хора, които не могат да обичат“.

Мъжете във взаимоотношенията, които аз разглеждах, бяха различни. Те създаваха впечатление, че обичат истински, и в много случаи са били в дълготрайна връзка с една партньорка. Също така, тяхната първостепенна потребност се различава от тази на нарцистичните личности по това, че те се нуждаят повече от контрол, отколкото от възхищение.

В другия край на спектъра на личностните разстройства са по-крайните и опасни социопати. Това са хора, които създават вихър от хаос в живота си. Използват и експлоатират всеки, който влезе в орбитата им. Лъжите и измамите са втората им природа. Те варират от обикновени престъпници до изтъкнати и преуспяващи професионалисти, които са въвлечени и в интелектуални престъпления. Най-поразителната черта на социопатите е пълната липса на съзнателност.

Но мъжът, който аз се опитвах да определя, често беше искрено отговорен и компетентен в отношенията си с обществото. Разрушителното му поведение не е генерализирано, както при социопата. Всъщност то е фокусирано и за съжаление — почти изключително върху партньорката му.

Той използва за оръжия своите думи и своите настроения. И въпреки че не тормози физически жените в живота си, той систематично сломява партньорката чрез психически тормоз, който в последствие е също толкова емоционално унищожителен, както и физическото насилие.

Чудех се дали тези мъже получават някакво перверзно удоволствие от болката и страданието, което причиняват на партньорките си. Бяха ли те всъщност садисти?

Много от хората, с които обсъждах моите открития, ме увериха, че жените, обвързани с тези мъже, са класически мазохисти по учебник. Това ме ядоса. Знаех, че определянето на жените като мазохистки в такива болезнени връзки, т.е. търсенето и наслаждаването на страданието, е отдавнашна стандартна практика в моята професия и в нашата култура. Това е удобен, но много опасен начин да се обясни защо толкова много жени се самоотричат и покорно се подчиняват на мъжете. Всъщност жените научават това още в ранното си поведение и постоянно са поощрявани и хвалени за него. Парадоксът тук е, че поведението, което прави жената уязвима към малтретиране, е същото, на което я учат, за да бъде женствена и любяща. Възгледът за мазохизма е особено опасен, защото служи за оправдаване на агресията спрямо жените — той потвърждава мазохистичната теория, че „това е, което жените действително искат“.

Като говорих по-подробно с двойките, които консултирах, открих, че нито едно от тези условия не беше в сила. Вместо да получава емоционално или сексуално удоволствие от болката на партньорката, както е при садиста, мъжът, който аз се опитвах да характеризирам, се чувстваше и заплашен, и вбесен от страданието на партньорката. Жената не е повече мазохист, отколкото мъжът — садист. Той не получава никакво скрито сексуално или емоционално удоволствие от тормоза върху партньорката. Вместо това той жестоко я деморализира. Още веднъж открих, че психологическите категории и терминология не могат адекватно да опишат това, което виждах в тези взаимоотношения. Такъв тип мъж, какъвто се опитвах да определя, нямаше в литературата.

Той не е ясно определен социопат, нарцис или садист, макар някои от изброените характеристики често да присъстват в характера му. Най-драматичната разлика между този мъж и описаното в психологическата литература е, че той може да се обвърже в дълготрайна връзка с една жена. Всъщност любовта му изглежда особено гореща и интензивна. Трагичното е, че той прави всичко, което може, за да унищожи жената, която признава, че обича толкова дълбоко.

Като терапевт знам, че думите „Обичам те“ не показват непременно истинското състояние на връзката. Знам, че поведението, а не думите определят действителността. Слушайки пациентите си, се запитах: Това ли е начинът, по които се държиш с някого, когото наистина обичаш? Не е ли всъщност това начинът, по който третираш някого, когото мразиш?

Спомних си гръцката дума за женомразец: мизогинист от мизо, означаващо „мразя“ и гине, означаващо „жена“. Макар че думата присъства в езика от няколко стотици години, тя обикновено се използва за описание на масови убийци, изнасилвачи и други, които действат с насилие върху жените. Естествено, тези престъпници са женомразци в най-смъртоносния смисъл на думата. Но аз бях убедена, че мъжете, които се опитвах да определя, бяха също женомразци. Само изборът им на оръжия беше различен.

Колкото повече се осведомявах за мизогинистите и връзките, които те създават, толкова повече научавах не само за моите пациенти, но и за моя съпруг, за себе си и за нашия брак. По това време положението вкъщи беше станало изключително напрегнато. Открих, че измислям сложни извинения в края на всеки ден, за да не си тръгвам от работа. Децата ми бяха в стрес и самочувствието ми беше напълно понижено. Всъщност, ако имаше литература по проблема за връзките с мизогинист, съпругът ми и аз щяхме да бъдем разглеждани като класически случай. Що се отнася до него, вината беше моя, ако нещо не вървеше добре. Той ме обвиняваше за всичко — от проблемите в бизнеса си до факта, че обувките му не са добре лъснати. Въпреки че моята работа беше основният ни източник на доходи по това време, той често се надсмиваше на психотерапевтичната професия като цяло и на мен специално.

Колкото повече той ме обявяваше за егоистична и не грижовна, толкова повече се стараех да го успокоявам чрез извинения, чрез капитулиране и умишлено задържане на напредъка в моята кариера. Бях започнала брака си като весел, енергичен човек; сега, след четиринайсет години, бях напрегната и често на ръба на плача. Откривах, че се държа по начин, който не можех да понасям: натяквах му и го разпитвах постоянно, или се затварях в мрачни мълчания, вместо открито и целенасочено да се справя с чувствата, които тази връзка пораждаше у мен.

Тогава дойде инцидентът, който ме накара да взема решение. Бях започнала да специализирам работа с възрастни, които са били обект на сексуално насилие като деца, и упоритостта ми да привлека общественото внимание върху този въпрос даде резултат. Получих договор за първата си книга „Предателство на невинността: кръвосмешението и разрушенията от него“. Този ден се втурнах вкъщи към съпруга си, за да споделя вълнението и радостта си. Но в момента, в който прекрачих прага, разбрах, че беше един от лошите му дни. Знаех, че добрите ми новини само ще усилят напрежението му, така че отидох в кухнята, без да кажа и дума за книгата, налях си чаша вино и вдигнах самотен тост за празника. Вместо да споделя радостния момент с мъжа, който означаваше толкова много за мен, аз трябваше да го крия от страх да не го разстроя.

Тогава разбрах, че нещо в отношенията между нас е погрешно. Осъзнах, че моят съпруг и аз — като мизогинистките двойки, които консултирах, се нуждаем от външна помощ за нашия проблем. Съпругът ми не желаеше да промени нищо — нито в поведението си, нито в нашите отношения. Накрая с болка дойдох до извода, че не мога да запазя този брак, без изцяло да се предам.

Скръбта по тази огромна загуба продължи дълго време, но с мен се случваше и нещо друго. Открих огромна творческа енергия в себе си, която преди ми беше недостъпна. Скоро професионалният ми живот значително и вълнуващо напредна. Книгата ми беше публикувана, пациентите ми се увеличаваха и аз водех собствена програма по националното радио. Открих, че все повече се ангажирам, както по радиото, така и в работата си със същия тип психологически тормоз, който преживявах в брака си. Жени, претърпели подобни кризи във взаимоотношенията си с партньора — от няколко месеца до 3–4 десетилетия, ми се обаждаха в радиото. Често, след като ми описваха няколко красноречиви случая, аз им задавах следните въпроси за тяхната връзка:

• Приема ли той за даденост правото да контролира начина, по който живеете и се държите?

• Отказала ли сте се от важни дейности или хора в живота си, за да бъде той щастлив?

• Обезценява ли той вашите мнения, вашите чувства и вашите постижения?

• Крещи ли, заплашва ли, или се оттегля ядосан, когато го нервирате?

• Мобилизирате ли цялото си внимание, когато репетирате какво ще кажете, за да не избухне?

• Плаши ли ви с внезапните си променливи настроения?

• Често ли се чувствате объркана, извън равновесие, или неадекватна с него?

• Дали той е изключително ревнив, или собственически настроен?

• Обвинява ли ви за всичко, което не върви във взаимоотношенията ви?

Ако отговорът на повечето от въпросите ми е положителен, вече знаех, че течи жени са свързани с мизогинист. Веднъж изяснила им какво става в техния живот, можех да чуя облекчението в гласовете им, дори в ефира.

Убедена, че съм открила сериозно психологическо разстройство, реших да пробвам по-нататък чрез обсъждане на темата в телевизионното шоу „Лос Анджелис сутрин“. В определеното ми време описах тактиките и поведението на типичния мизогинист.

В момента, в който млъкнах в ефира, няколко жени от екипа на предаването в студиото се устремиха към мен. Изглежда те всички имаха личен опит с такива мъже. На следващия ден ми съобщиха, че моето предаване е получило един от най-високите проценти на телефонни обаждания, които някога са имали.

Не след дълго участвах в друго телевизионно предаване в Бостън. Този път посветих цял час на проблема и имаше още по-голям отклик. Когато писмата заваляха от цялата страна, знаех, че съм уцелила болното място. Усещането за неотложността при решаването на проблема в писмата беше огромно. Жените искаха да разберат къде могат да намерят книга по въпросите, свързани с омразата към жените. Те искаха да знаят повече.

Жените, които ми пишеха и ми предлагаха историите си, дълбоко ме развълнуваха. Те имаха нужда да бъдат уверени, че това, което са чувствали в своите взаимоотношения, не е „лудост“. Имаха нужда да знаят, че не са „само те“, че има и други хора, които ги разбират и които няма да ги определят с отрицателните епитети на техните партньори.

Реакциите им още повече затвърдиха у мен убеждението, че признаването, изясняването и разбирането на това, какво се случва при подобни взаимоотношения, може неимоверно много да облекчи смазващия товар на самообвиненията. Тогава вече знаех, че трябва да напиша тази книга — не само за да помогна на жените да разберат какво се случва с тях, но също и за това, как да реагират.

Преди да променяш дадени взаимоотношения, първо трябва да ги разбереш. Но не е достатъчно само да разбереш. Само по себе си разбирането е едно интелектуално упражнение. За да се промени животът ви и вашата връзка, трябва да направите нещо различно, а не само да мислите по различен начин.

За да ви помогна да осъществите това, съм разделила книгата на две части. В първата част описвам как тези взаимоотношения действат и защо действат. Ще изследвам всяка страна на връзката, от романтичното и вълнуващо начало до объркването и болката, изпитвани от всяка жена, която е влюбена в мизогинист. Описвам и как самите мъже са започнали да се държат по този начин. Разглеждам също как и защо жените свикват да приемат лошото отношение на партньорите си.

В изложението ще ви представя няколко двойки от моята практика и в книгата ще проследим някои техни взаимоотношения. Всички имена и отличителни характеристики естествено са променени, за да запазя личната им неприкосновеност. Но ситуациите, които те са преживели и думите, които използват за описването им, са възможно най-точните, които съм успяла да намеря.

Във втората част на книгата ви предлагам ефективни поведенчески техники. Те могат да бъдат важно средство при постигането на съществени промени във вашите взаимоотношения с партньора и с вас самите. Тези техники ще ви помогнат да станете по-уверени, отстояващи правата си, по-малко уязвими за манипулация, объркване и загуба на самоувереност, които винаги настъпват в съжителства, основани на омраза към жените.

Знам, че някои от материалите в книгата могат да предизвикат у вас силни чувства, независимо дали сте във връзка с мизогинист сега, дали се възстановявате от такава връзка в миналото, или се безпокоите да не бъдете уязвени в бъдеще. Искам да знаете, че имате моето уважение, моята грижа и моята поддръжка за всяка стъпка по вашия път да намерите отново себе си.

[1] От психологична гледна точка. — Б.пр. ↑

Част първа
Мизогинистите

Глава първа
Най-романтичният мъж в света

Виждате го в многолюдна стая, очите ви се срещат и някаква тръпка преминава през вас. Дланите ви се навлажняват, когато той застане близо до вас; сърцето ви забива учестено; чувствате всяка частица от тялото си по-жива. Това е мечтата за щастие, сексуално задоволяване и пълнота. Този мъж ще ви оцени и ще е отзивчив към вас. Само да сте близо до него е вълнуващо и чудесно. Когато това се случи, то е непреодолимо. Наричаме го романтична любов.

* * *

Розалинд беше на 45 години, когато срещна Джим. Тя е поразителна жена — висока, с кестенява коса и елегантна фигура, която поддържа във форма с упорити упражнения. Има характерен стил на обличане, който изтъква стройното й тяло и артистичния й усет. Притежава магазин за антики и е преуспяващ търговец, колекционер и оценител в изкуството на рекламите, което е нейна специалност. Розалинд има два брака в миналото и пораснал син. Тя се развълнува от срещата с Джим, защото беше слушала толкова много за него от приятелите си. Заведоха я да го чуе как свири с местен джазов състав. След това, когато четиримата излязоха да се почерпят, Розалинд се почувства силно привлечена от Джим, който беше висок, мургав и изглеждаше изключително добре.

Джим и аз много се привличахме. Разговаряхме за музика и за децата. Той ми каза, че е бил женен преди, и че двете му деца живеят с него. Бях впечатлена от това. Той прояви интерес към антикварния ми магазин, защото се занимаваше с подновяване на мебели и се интересуваше от пазара като цяло. Попита ме дали може да се видим следващата вечер. Аз приех поканата и вечерта, в ресторанта, когато донесоха сметката, разбрах, че той няма много пари, и затова предложих да приготвя вечеря в моето жилище за следващата ни среща. Той взе ръката ми, стисна я и за момент ме погледна в очите. Мисля, че беше благодарен, защото бях разбрала положението му.

На следващия ден мислех постоянно за него и когато той дойде вечерта, беше чудесно. След вечеря пуснах песента „Роди се звезда“. Каквато съм романтична си мислех: той е толкова близо и светът се върти около мен. Ето го мъжът, който наистина ме харесва, който е силен, който иска да изградим връзка. Тези мисли ме завладяха, докато танцувах с него. Чувствах се страхотно. Това беше най-романтичното нещо, което някога ми се е случвало.

Джим е на 36 години, когато среща Розалинд. Той беше също толкова увлечен, колкото и тя — това беше жената, която беше търсил цял живот. Както той ми каза по-късно:

Тя беше красива и имаше фигура, която ме впечатли. Имаше свой бизнес и го ръководеше сама. Беше отгледала сина си и изглежда го беше възпитала добре. Никога не бях срещал жена като нея. Тя беше склонна да тръгне, кипяща и ентусиазирана, и да помогне за всичко, което правех в живота си, даже за децата ми. Беше съвършена. Започнах да звъня на всичките си приятели, за да им кажа за нея. Дори се обадих на майка ми. Казвам ви, никога преди не съм се чувствал така. Никога не съм мислил за някоя жена толкова много и не съм мечтал през цялото време така, както мечтаех за нея. Определено, това беше нещо наистина различно.

След третата им среща Розалинд започна да пише името си с неговата фамилия, за да види как изглежда. Тя отменяше срещи от страх да не пропусне неговите обаждания и Джим не я разочарова. Вместо да се държи като „типичен мъж“, той беше толкова увлечен по нея, колкото и тя по него. Никога не поставяше работата си пред потребността да я види. Винаги телефонираше, когато беше казал, че ще се обади — няма вече чакане със седмици някой мъж да се обади. Заедно те бяха като върху вълнуваща емоционална, бурно разбиваща се вълна.

* * *

За моята клиентка Лаура вихреното ухажване започнало буквално „в многолюдната стая“. По това време тя е преуспяваща главна счетоводителка на голяма козметична фирма. Лаура е много красива жена със светлокестенява коса, тъмни бадемови очи и стройна фигура. Когато за първи път среща Боб, тя е на 34 години. Една вечер излиза с приятелка на ресторант:

Бях отишла да се обадя по телефона и когато се върнах на масата, там беше този красив мъж, който седеше и разговаряше с моята приятелка. Бил ме забелязал и чакаше да се върна. Между нас протече електричество мигновено. Не мисля, че някога през живота си съм била така привличана от някой мъж. Той имаше такива блестящи очи, на които не можех да устоя. Бях така възбудена и запалена по него, че с нетърпение очаквах да бъдем заедно в леглото.

Събрахме се на следващата вечер, на първата ни среща. Заведе ме в чудесен малък ресторант на океана и се зае с поръчката. Той е един от онези мъже, които знаят всичко за вината и храните, а аз обожавам това у мъжа. Изглеждаше, че го интересува всичко свързано с мен — какво върша, как чувствам нещата, които харесвам. Аз говорех и говорех, а той просто седеше, гледаше ме със своите наелектризиращи очи, попивайки всичко, което казвах. След вечеря се върнахме в моя дом и заедно слушахме музика, а след това го съблазних. Той се държа много джентълменски. Обожавах това у него. Разбира се, сексът с него беше страхотен. Чувствах го така близък, както никой друг мъж през живота ми.

Боб беше на 40 години, работеше като търговски представител за един производител на дрехи. Каза на Лаура, че се е развел миналата година. През първия месец на връзката им с Лаура заживяха заедно и той започна да говори за женитба. Когато я представи на двете си малки деца, те веднага си допаднаха. Грижовното бащино отношение на Боб към децата му накара Лаура да се почувства дори по-близка с него.

* * *

Романът на Джаки и Марк започна изневиделица. Тя се превърна в сериозно увлечение още през тази първа вечер. Както Джаки ми я описа:

Отворих вратата и видях поразително красив мъж на прага. Той просто ми се усмихваше. Първите му думи бяха: „Мога ли да ползвам телефона ви?“. Аз примигнах и казах „да“. Той влезе до телефона и извика човека, който ни беше запознал и каза: „Джон, ти беше прав. Всичко, което си ми казал за нея, е вярно“. Това беше само началото на вечерта!

Джаки беше на 30 години, когато се срещна с Марк. Тя работеше като учителка в началното училище и издържаше двете си деца от предишен брак, докато се опитваше да завърши своя докторат. Марк беше на 38 години и наскоро беше кандидатствал за държавна служба. Джаки си спомняше, че е виждала снимката му по рекламите из града. Тя беше много впечатлена от него и изключително поласкана от вниманието му.

Вечеряхме с Джон, който ни запозна, и с неговата съпруга. Тя се обърна към мен и ми каза: „Знам, че вие току-що сте се срещнали, но никога не съм виждала двама души да изглеждат толкова подходящи един за друг“. След това взе ръката ми и каза: „Ти ще се омъжиш за този мъж“. Марк кимна и ми каза: „Внимавай какво казва — тя е много интелигентно момиче“. След това ми прошепна: „Имаш проблем и неговото име е Марк“. Аз се засмях и отговорих: „Защо, ще бъдеш ли наоколо известно време?“. „Разбира се, че ще бъда“ — каза той. След това, когато ме заведе вкъщи същата вечер, седяхме в колата пред дома ми. Той ме целуна и ми каза: „Знам, че звучи налудничаво, но съм влюбен в теб“. Ето, това е романтиката.

На следващата сутрин, когато ми се обади, му казах, че няма да държа на нищо, което е казал предната вечер. Отговорът му беше: „Веднага ще повторя всяка дума“.

След тази вечер Джаки се почувства като върху вълшебно килимче. Бързото влюбване на Марк в нея я накара да полети.

Всички обичаме романтичните връзки

Любовният роман ви кара да се чувствате чудесно. Емоциите ви и сексуалните чувства са изключително силни и в началото интензивността им може да бъде наистина непреодолима. Връзката може да ви повлияе като еуфорично лекарство; да сте на „седмото небе“ — много хора го описват така. Тялото ви всъщност произвежда огромно количество вещества, които допринасят за „чудесното сияние“, за което говорят хората.

Разбира се, фантазия е, че ще се чувстваме така завинаги. През целия ни живот ни казват, че романтичната любов има магическата сила да ни направи завършени, пълноценни и щастливи като жени. Книгите, телевизията и филмите подсилват това убеждение. Парадоксът е, че дори най-унищожителните връзки с мизогинист започват с точно този вид вълнения и очаквания. Но въпреки добрите чувства, преживени в началото, по времето, когато Розалинд дойде при мен, тя беше развалина и процъфтяващият й преди бизнес с антики беше на ръба на банкрута. Лаура, бившата главна счетоводителка, стана толкова отчаяна, че беше сигурна, че никога повече няма да може да има друга работа. А Джаки, която успешно жонглираше с учителстването, доктората и отглеждането на две малки деца, се оказа сломена и плачеше по незначителни поводи. Какво се беше случило с красивите, вълнуващи любовни истории, които бележеха началото на тези връзки? Защо тези жени бяха толкова уязвени и отчаяни?

Вихрено ухажване

Вярвам, че когато романтичната любовна история се разрази с такава скорост като описаните, във въздуха витае потенциално чувство за опасност. Опасността всъщност може да усили вълнението и стимула от любовната история. Когато яздя коня си, тръсът е много приятен, но не особено интересен; трепетът е в галопа. Част от този трепет е в съзнанието, че нещо неочаквано може да се случи — може да бъда изхвърлена; може да се нараня. Това е същото чувство на трепет и опасност, което всички сме чувствали като деца, когато сме се въртели на въртележките в лунапарк. Бързо е, вълнуващо е и усещаш риска.

Като се добави елементът на сексуалната интимност, скоростта и интензивността на емоциите стават дори още по-големи. Не преминавате през нормалния ход на постепенно откриване с новия си интимен приятел, защото не е имало достатъчно време. Вашият нов партньор има много качества, които ще повлияят върху живота ви — качества, които не могат да се забележат веднага. И за двамата партньори е необходимо време, за да усетят откритостта, доверието и честността, които са нужни за солидната връзка. Вихрените любовни връзки, със своята трепетност, дават само псевдоинтимност, която погрешно се взима за истинската близост.

Романтични заблуди

За да разберем кой наистина е нашият нов партньор, връзката трябва да се развива по-бавно. Необходимо е време, за да оценим другия истински, така че да можем да опознаем и да приемем както неговите добродетели, така и недостатъците му. Във вихрените любовни истории емоционалните потоци са толкова бързи и силни, че са непосилни за възприятията и на двамата партньори. Всичко, което противоречи на картината на нашата нова любов като „идеална“, се пренебрегва или заличава. Като че ли и двамата партньори са със завързани очи. Интензивно се фокусираме върху това, как другият човек ни кара да се чувстваме, а не какъв е той. Логиката е следната: след като той ме кара да се чувствам чудесно, значи той е чудесен.

Лаура и Боб са пометени от заслепяваща магия, която се е появила между тях на първите им срещи. Това магическо привличане е нямало нищо общо с нито един от двамата като личности. Възторгът, който Лаура описва, е свързан не с характера на Боб, а с неговите очи, с това, как се движи и как поръчва вино в ресторанта. Тя никога не каза: „Той беше благоприличен, честен мъж“. Боб изпълняваше за нея ролята на съвършения романтичен любовник и двамата са грабнати от съблазънта и страстта на момента.

Първият сигнал, че може да има неприятности, Лаура получила скоро, след като с Боб започнали да живеят заедно.

Бяхме излезли навън и той каза: „Трябва нещо да ти съобщя. Аз още не съм разведен“. Аз почти „паднах от стола“, защото по това време правехме планове за сватбата! Той каза: „Аз се чувствам разведен, така че всъщност не мисля, че има такава голяма разлика“. Бях толкова шокирана, че не можех да говоря. Само продължавах да го гледам. След това той ми обясни, че разводът е в ход и той се грижи за това, и че не би трябвало да се ядосвам. Осъзнах, че ме е лъгал от самото начало — имам предвид определяните срещи и всички тези неща — но то не е било толкова важно тогава. След това за мен не беше важно, че ме е лъгал, а че действително щеше да получи развод.

Измамата на Боб би трябвало да е предупреждение за Лаура да го опознае по-сериозно, но тя не е искала да види истината. Искала е да вярва, че Боб е мъжът на нейните мечти.

Джаки също е получила ранно предупреждение. В началото на връзката с Марк той й е казал много неща за себе си и за отношението си към жените, но неговата информация е била забулена в ласкателство, така че Джаки не е била обезпокоена.

Той ми каза, че всички жени, с които е имал връзка, са искали само да знаят: „Какво можеш да ми дадеш?“. Но това, което намирал толкова извънредно у мен беше, че се интересувах какво мога аз да му дам. Като че ли съм била родена, оформена и съществувах само за да се грижа за него. Всички други жени само искали и взимали. Аз бях различна.

Джаки вече знаеше, че Марк обобщава всички жени, като ги категоризира като лакоми, егоистични и неверни. Но вместо това тя избра да види неговите изявления като по-нататъшни доказателства за това, че тя е изключителната жена, която ще направи живота му по-добър.

Предупреждение, че може да има неприятности в бъдеще, дойде рано и за Розалинд, но тя пропусна да разбере правилно сигнала такъв, какъвто е.

През онази първа среща, когато той дойде в апартамента ми на вечеря, стигнахме до леглото. Той имаше трудности в секса: не можеше да поддържа ерекцията си достатъчно дълго. Беше отчайващо, но си казах, че много мъже имат проблеми като този, когато са с нов човек и това не значи нищо. След това на следващата сутрин отново се любихме и беше малко по-добре, но аз все пак усещах, че той има проблеми. Помислих, че мога да му помогна да ги преодолее и си казах, че сексът не е толкова важен. Това, което надделя при нас с Джим, беше колко близка се чувствах с него и колко ми съответстваше като личност.

Розалинд е направила това, което правят толкова много от нас: пренебрегнала е всичко, което не е подхождало на нейната романтична представа. Джим я е карал да се чувства толкова добре, че тя е отхвърлила оказалия се дългосрочен сексуален проблем, който сериозно е засегнал тяхната връзка.

Без да го осъзнават, много жени разделят емоционалния пейзаж на своята връзка: на преден план и на фон. В предния план са чудесните характеристики, които притежава мъжът. Това са чертите, върху които вниманието се фокусира, увеличени и идеализирани. Всеки намек за неприятности се избутва във фона като маловажен.

Краен пример за манипулация на преден план и фон е случаят на жена, която се влюбва в осъден убиец. Тя ще ви каже, че той е най-чудесният мъж в света. Никой не го разбира, освен нея. Убийството е попаднало в „маловажния“ фон, докато повърхностният чар на убиеца заема централно място.

Фразите, с които хората описват този процес в ранните етапи на романтичната връзка, са красноречиви:

• Аз просто не можех да видя неговите грешки.

• Предпочетох да не забелязвам неговите проблеми.

• Затворих си очите и се надявах при нас да бъде различно.

• Трябва да съм била сляпа да не го видя преди.

Лесно е да не виждаш белезите, знаците за нечии минали връзки, проблеми и безотговорности, когато този човек те кара да се чувстваш прекрасно. Наочниците ви служат да елиминирате от зрението си всяка информация, която би могла да засенчи или да развали романтичната ви картина.

Друга повтаряща се тема в ранните етапи на връзката с мизогинист е чувството на скрито отчаяние у двамата партньори, като всеки от тях има неистова нужда да обвърже другия със себе си.

Марк ми каза: „Причината, поради която се обвързах толкова бързо с Джаки, беше, че се страхувах да не я загубя, ако не го направя“. В думите на Марк има нещо повече от любов към Джаки, и това е чувството на паника. Той допълни:

На втората ни среща аз й казах всичко: какъв начин на живот искам и че ще се оженим. Попитах я дали се среща с някой друг, и когато тя каза „да“, настоях да приключи, защото няма да може да се вижда с никой друг, освен с мен. Исках да е така и исках тя също да го повярва.

В очите на Джаки активността на Марк беше доказателство за неговото желание да се посвети изцяло на тяхната връзка.

Лаура е изпитала друг вид отчаяние. Трийсет и петият й рожден ден предстоеше след два месеца, когато срещна Боб, а традиционното й италианско семейство оказваше силен натиск да се ожени и да има деца. Когато Боб започнал да настоява за това през първия месец на връзката им, тя била не само поласкана, но и успокоена.

Случаен наблюдател на тези вихрени любовни връзки може да каже: „Защо е това втурване?“. Очевидно, когато хората се срещнат, влюбят, започнат да живеят заедно и да правят планове за женитба, и всичко това в рамките на няколко седмици, това, което се случва, е нещо повече от факта, че двама души държат и искат да са един с друг.

Това, което тези двойки изпитват, е повишена, почти непоносима потребност да се слеят с другия човек колкото може по-бързо. Чувството за индивидуалност, самосъзнанието става вторично за връзката. Те започват да изпитват чувствата на другия. Всяка промяна на настроението е заразителна. Често отпадат на заден план работа, приятелства и други дейности. Огромно количество енергия отива в обичането, в това да бъдеш обичан, в постигането на одобрение и в психологическото сливане един в друг.

Нуждата от незабавно единение изглежда е основната сила, която движи тези връзки напред.

Спасяване

Спасяването е друг важен съставен елемент на „лудото обвързване“ във връзката с мизогинист. То създава особена връзка, която кара жените да се чувстват както необходими, така и героични.

Много от вълненията на Джаки в началото на връзката й с Марк идваха от изобилието на майчински чувства, които изпитваше към него. Тя щеше да осигури за него това, което никой друг не е успял, и нейната любов щеше да компенсира всички трудности в живота му. Той щеше да стане успяващият, отговорен мъж, какъвто тя желаеше и предполагаше, че се таи у него. Джаки обясни:

Втория път, когато го видях, той ми каза всичко за финансовото си положение. Бях толкова поласкана от неговата откровеност и затова приех за нормално, че той е на 38 години и няма работа. Все пак тъкмо се е кандидатирал за служба, а все някой трябва да загуби изборите. Той рисуваше такава прекрасна картина на бъдещето си и беше толкова любезен, очарователен и покоряващ, че аз бях сигурна — само с малка моя помощ и той ще се оправи за кратко време. Реших, че ще му дам любовта и подкрепата, от които се нуждае, за да се стабилизира.

Джаки вярваше, че магически ще преобрази Марк чрез силата на своята любов. За много жени тази убеденост е много силен афродизиак. Той дава възможност на жената да се види като богиня, като майката земя и като лечителка. Нейната любов може да го излекува, независимо дали проблемите му са финансови, злоупотреба с наркотици или алкохол, или незадоволителни предишни връзки. Жената също си създава илюзията за сила и мощ, когато дава от себе си и помага на някого. За нея в това има героизъм: тя става благородна чрез спасяването, защото с нейна помощ той ще стане различен мъж.

Все пак има голяма разлика между помагане и спасяване. Всички имаме нужда от помощ в трудните моменти на живота ни. Да помогнеш финансово, ако можеш; да съчувстваш и да предложиш подкрепа — това дава на партньора увереност, че си на негова страна. Но тук става дума за мъж, който е можел и преди да се грижи за себе си. Неговият проблем е само временен. Помощта за него е нещо случайно, а не постоянно.

Спасяването, от друга страна, е повтарящо се поведение. Този мъж винаги се нуждае от вашата помощ и обикновено има трудности. За него е характерен моделът на постоянна нестабилност както в професионалния си, така и в личния живот. Той също така постоянно обвинява другите за своите провали.

Сравнете например тези двама мъже:

• Мъж №1 винаги е работил упорито и е бил финансово отговорен. Фирмата, в която работи, е продадена и неговата длъжност се закрива. Той има нужда да вземе назаем известна сума пари, докато се върне на работа. Той активно търси работа и когато намери, започва да ви връща парите.

• Мъж №2 е имал дълги периоди на финансов хаос в живота си и постоянно се обръща към вас, за да го избавяте от затруднения. За него все няма достатъчно добра работа и никога не може да се сработи с началниците си. Когато намери работа, полага малко или никакви усилия, за да ви се отплати за помощта.

Розалинд е забелязала финансовите проблеми на Джим още първия път, когато се срещат, и тя незабавно започва да му помага, като го кани на вечеря за първата им истинска среща. След седмици тя предложила той и двете му деца тийнейджъри да дойдат да живеят с нея, докато той си намери постоянна работа в оркестър. „Той каза, че аз съм най-чудесната жена на света и сега, когато ме познава, животът му ще се промени.“ Не след дълго тя започва да ги издържа.

Първоначално благодарността на Джим към Розалинд засилила чувствата му към нея. Ако преди бил просто влюбен, сега, след като тя започнала да се грижи за всички тях, той бил луд по нея. За Джим, както и за толкова много мизогинисти, нейната помощ станала доказателство, че тя наистина държи на връзката.

Много жени се топлят от отблясъците на благодарността на техните партньори; това ги кара да се чувстват наистина необходими и желани. Да, така е: вълнуващо е да помагаш на близкия човек и да чувстваш, че твоята любов и щедрост правят живота му различен. Неговата прочувствена благодарност може да ви се стори толкова искрена, че започвате да я приемате като достатъчна отплата.

Очевидно не всички мизогинисти се нуждаят от спасяване. Много от тях са стабилни както професионално, така и финансово. Всъщност колкото по-успяващ е един мизогинист, толкова повече той може да настоява жената в живота му да бъде напълно зависима от него. Мизогинистът, който е сериозно нестабилен, има нужда да бъде спасяван. Неговата нестабилност може да се прояви по различен начин: проблеми с парите, злоупотреба с наркотици или алкохол, хаотични връзки, хазарт или невъзможност да се задържи на работа. Този мъж изпраща стресови сигнали някой да го спаси. Много жени, особено тези със собствена кариера, се втурват презглава във всяка връзка, смятайки, че имат вроден инстинкт за самосъхранение. Често именно те изпадат в най-унизително положение.

Не във всеки бурен любовен роман е въвлечен мизогинист. Разбира се, една връзка, която започва с много вълнения, може да се окаже чудесна. Но ако в допълнение на романтичните вълнения откриете да се включват някои от елементите, които описах — спасяване, чувство за паника и отчаяние, твърде бързо свързване или сливане, и някакво целенасочено заслепяване, това може да ви отведе в много бурни води.

Глава втора
Краят на медения месец

Първото предупреждение, че очарователният принц има тъмня страна, обикновено се получава при инцидент, който изглежда незначителен. Това, което го прави толкова объркваш за жената, е, че внезапно чарът на партньора се е преобразил в ярост, и че тя е подложена на безсмислена атака срещу собствената си личност.

За Лаура този първи инцидент се случил в навечерието на Коледа, след като с Боб вече са живели заедно четири месеца. Както тя го описва:

Тази вечер опаковах подаръци до късно и той ми каза, че отива да си ляга и че иска да го последвам. Отвърнах, че ще дойда веднага, след като свърша, а той избухна. Заяви, че ме иска там сега. Вече се бяхме любили тази вечер и знаех, че не за това ме вика. Никога не го бях виждала толкова ядосан. Преди да се усетя, той вече ми крещеше, наричайки ме „егоистична кучка“. След това затръшна вратата на спалнята толкова силно, че целият апартамент се разтресе. Не знаех какво да мисля. Седях потресена. Отдадох го на празниците и напрежението около тях.

Лаура е толкова омаяна от Боб през повечето време, че не иска да види внезапното му избухване като сигнал за опасност, какъвто реално е. Ако не беше така увлечена от романтичните си чувства, тя можеше да е в състояние да се отдръпне за момент и да разбере, че Боб има проблеми с гнева си. Това е много важна информация и има огромен ефект върху живота й. Но вместо да види избухването му като предупреждение, че любимият е способен на детински и заплашителни изблици, Лаура търси обяснение.

Рационализиране (търсене на приемливо обяснение)

Това, което правим, за да сменим всяко прозрение, което е в разрез с добрите ни чувства, наричаме рационализиране. Това е начин да се направи неприемливото приемливо. Давайки „основателни причини“ на това, което иначе би ни стреснало, ние осмисляме объркващи или дори плашещи ни ситуации. Това е различно от слепотата, която обсъдих в първа глава, защото виждаме и признаваме неудоволствието, но вместо да отричаме съществуването му, ние му даваме друго име.

Розалинд започна да рационализира безотговорното поведение на Джим скоро, след като той се премества да живеят заедно. Тя сподели с мен:

Джим можеше да си намира работа като музикант само случайно. Опита в различни оркестри, състави, групи, но толкова много от ръководителите им не знаеха нищо за джаза. От гледна точка на музиката знам, че Джим беше прав, но по финансови причини желаех да е по-толерантен.

Розалинд си намира добри извинения за неспособността на Джим да се задържи на стабилна работа с оркестър. Оказа се, че Джим има неприятен характер и ще се кара с всяка авторитетна фигура на която и да е работа. Но тя предпочита всеки път да го тълкува като липса на музикални знания у ръководителя на оркестъра, а не като личностен проблем на Джим.

Ето някои твърдения, които съм чувала от жени, опитващи се да обяснят поведението на партньорите си в миналото и понастоящем:

• Да, бил е женен три пъти, но никой не го е разбирал, както аз го разбирам.

• Знам, че е имал няколко провала в кариерата си, но е имал много нечестни партньори, които наистина са го подвели.

• Разказва ужасни неща за бившата си жена, но не мога да го виня, защото тя е била непоносимо алчна и егоистична.

• Зная, че пие твърде много, но той е затънал в сериозни проблеми и когато свършат, ще спре.

• Той наистина ме уплаши, като ми се разкрещя, но точно сега е под голям натиск. Толкова се ядоса, когато изразих несъгласие, но пък никой не обича да проявяват несъгласие с него.

• Не мога наистина да го виня, че си изпуска нервите, когато е имал толкова нещастно детство.

Всяка жена, която си казва Той го направи само защото… за избухвания или за изблици на насилие всъщност рационализира.

Никой не е любезен и приятен през цялото време и не би трябвало да го очакваме от себе си или от другите. И разбира се, има моменти, когато трябва да разберем и да приемем факта, че любимият човек е под напрежение или е особено чувствителен към някои въпроси. Не говоря тук за мъжа, който като цяло е добър и внимателен, но изпуска нервите си при случай. Той ще поеме отговорност по-късно за избухването си и ще чувства истински угризения за това, че си е излял гнева върху човека, когото обича.

Мизогинистът е различен: той няма да чувства никакви угризения за избухването си. В допълнение на това жената в живота му ще открие, че го оправдава и все по-често се опитва да обясни досадната му раздразнителност.

Рационализирането е присъщо на хората и невинаги доказва наличието на сериозен проблем. Той става такъв, когато установите, че редовно извинявате неприемливото поведение на партньора си. Със зачестяване на избухванията ще трябва все по-често да тълкувате поведението му по приемлив за вас начин, за да може да се справяте.

Двойствеността

Ако мизогинистите бяха гневни и критикуваха през цялото време, склонността на всяка жена към рационализиране бързо ще се изчерпи. Но между избухванията си той е склонен да бъде очарователен и нежен, какъвто е и при първата ви среща. За съжаление добрите периоди подкрепят погрешното ви схващане, че лошите периоди са кошмарен сън, че това не е истинският му образ. Нежното му отношение ви дава увереност да се надявате, че нещата ще станат по-добри. Но няма начин да предусетите как той ще реагира на каквото и да е, защото реакциите му винаги са различни. Този тип поведение отразява така пълно класическата история, разказана от Робърт Л. Стивънсън, за тъмната и светла страна на човешката природа, че започнах да го наричам „Игра на криеница“.

Лаура се почувства напълно объркана, когато Боб, скоро след избухването си по Коледа, започна да променя чувствата и настроенията си между обич и гняв. Той все още можеше да бъде очарователен и пламенен, и неговата двойственост се превърна в по-голяма степен модел на отношенията им.

Една вечер ужасно се скарахме. Имах изтощителен ден и исках да спя, но той желаеше да се любим. Казах му, че съм много уморена, но той не го прие. Засегна се лично. Мислеше, че го отхвърлям и го разигравам. Толкова се ядоса, че скочи от леглото и с юмрук проби вратата на шкафа. Бях ужасена. Казах му, че не мога да понасям повече това негово отношение. Тогава той започна да плаче. Хвърли се в краката ми и зарида. Каза ми, че ще се промени. Беше напрегнат. Молеше ме да разбера какъв труден период преживявал. Бях толкова объркана от всичко това, че не знаех какво да правя. Стоеше на колене, плачеше в скута ми и се кълнеше, че ме обича повече от всяка друга жена, която бил срещал. Прегърнах го и се опитах да го успокоя. Естествено — сдобрихме се в леглото. Реших, че сме преминали през най-лошата част от връзката ни и от сега нататък нещата ще бъдат чудесни.

Лаура беше емоционално обсебена от Боб. Тя постоянно се колебаеше между нежното му поведение и непредвидимите яростни избухвания.

Няма нищо по-объркващо или озадачаващо от промяната на чувствата между обич и гняв. То създава огромно напрежение, защото никога не знаеш какво да очакваш. Много е подобно на модела на хората, които са пристрастени към хазарта: те получават това, което искат, през част от времето, но не през по-голямата част от времето. Тяхното ниво на тревожност е изключително високо. Но обещанието за „добрата печалба“ ги задържа в играта.

По подобен начин любящото отношение на Боб поддържа у Лаура сигурността, че лошото му поведение е само временно, а не е истинската му същност. Изблиците на нежност или яростни избухвания я държи в постоянно напрежение.

Досега фокусирахме вниманието си върху поведението на мизогиниста, но участието на жената става решаващ елемент в този момент. Веднъж допуснала да бъде унижена, тя вече е дала възможност за бъдещи атаки. Вижте разликата в поведението на Кати, моя млада приятелка, с което тя защитава себе си:

Имах връзка с един мъж, с когото отидохме в Мексико. Един ден той е чудесен и си прекарваме страхотно добре, а след това внезапно се превръща в чудовище. Реши, че съм дала на таксиметровия шофьор твърде голям бакшиш и започна да ми крещи по средата на улицата. Не зная защо той си мислеше, че може да се държи така, но беше сбъркал момичето. Казах му, че няма да търпя такова отношение, и че ако отново се нахвърли, напускам. След това той беше добър и нежен за ден-два и отново го направи. И аз го напуснах.

За разлика от Кати, Лаура на практика съвсем ясно обучава Боб на това, колко обиди би понесла. Извиненията и тържествените обещания успокояват Лаура. Тя вярва, че те са израз на истински угризения. И вероятно в този момент той действително е съжалявал. Ако бъдещото му поведение подкрепяше тържествените обещания, тя нямаше да има проблеми, но угризенията му траят само докато успее да я успокои. Следващото избухване със сигурност щеше да дойде.

След като сте приели веднъж двойствения характер на партньора си, от атаката до извиненията, от яростта до очарованието, се насочвате към още по-болезнена фаза.

Самообвинението

Логиката е следната: След като той може да бъде очарователен, явно аз правя нещо, което обърква нещата. Мизогинистът поддържа тази увереност, напомняйки ви, че той винаги ще бъде добър, ако спрете да правите нещо или промените друго. Това е много опасно мислене.

Всеки опит да се търси логична причина за объркването на една връзка е огромен скок в грешна посока. Ако след осъзнаването, че поведението на партньора ви има проблемни аспекти, настъпи момент, в който се опитвате да ги обясните и оправдаете, значи вие вече поемате отговорността за постъпките му.

Лаура си спомня:

Всеки път, когато не изпълнявах веднага негово нареждане, той реагираше: „Ти си егоистка. Не знаеш да даваш в една връзка“. Казваше ми, че съм на 35 години и никога не съм се омъжвала, тъй че какво знам за доверието и съвместния живот с друг човек? Той е бил женен преди и знаел всичко. Мислех си, че може би е прав. Може би бях егоистка. Това е моментът, от който започнах да се съмнявам в себе си.

Боб прехвърлил вината върху Лаура, атакувайки най-уязвимото й място.

Не всички мизогинисти са крайно критични както Боб. Някои изразяват своето разочарование по-меко, по-префинено, но по еднакво разрушителни начини. Такъв беше случаят с друга моя пациентка, в миналото художничка, омъжена за психолог.

Паула срещнала Гери, когато били в колежа. По време на осемнайсетгодишния им брак имали общо четири деца. Когато дойде при мен, тя беше в началото на 40-те си години, изглеждаше приятна жена с тъмна коса, големи изразителни кафяви очи и стройна фигура. Тя ми каза, че Гери започнал да я критикува, скоро след като се сгодили и че тя много се обърквала, когато той се променял и от внимателен и нежен приятел се превръщал в язвителен и критикуващ непознат.

Веднъж, по време на годежа, отидохме на панаир, където свиреше Чък Бери. Исках да го чуя, но Гери започна да ме напада: колко ужасна е тази музика, колко примитивна, само някой с половин мозък можел да я слуша. Обвини ме, че нямам вкус и култура. Продължаваше да ме гледа, като че току-що съм излязла от пещерата. Знаех, че е прав и че все още съм увлечена по същата музика, която обичах като млада. Вярно е, че не съм много изискана или от „добро семейство“ в сравнение с него. Имам вкус на селянка.

Паула подкрепила своето твърдение, че тя е виновна, наричайки се „селянка“ и идеализирайки възпитанието на Гери. А той никога не я оставил да забрави претенциите му за интелектуално превъзходство. Лаура също толкова бързо взе да ме уверява, че била наистина „егоистка и неспособна да дава на другия човек“. Когато й казах, че е много строга към себе си и я запитах откъде са тези идеи, тя каза: „Това казва Боб и е прав. Аз съм егоистка и той има право да се ядосва“.

И Паула, и Лаура придават „смисъл“ на психическия тормоз от партньорите си, като се самообвиняват. Те са убедени, че само ако могат да намерят „вълшебния ключ“, „правилното“ поведение и отношения, които да поласкаят партньорите им, могат да ги накарат да се държат по-любящо към тях. Като че ли Паула и Лаура казват: „Може би всичко, което трябва да направя, е да слушам какво казва той и да се опитам да го направя. Тогава всичко ще бъде наред. Ако вината е моя, той е човекът, който определя каква е тя, следователно той е единственият, който може да ми помогне да стана по-добър човек“.

За съжаление сигналите на мизогинистите винаги се променят. Това, което ги радва един ден, може да не ги радва на следващия. Няма начин да узнаете какво ще ги възпламени. Опитите да измислите как да го зарадвате могат да станат доминанта в живота ви.

Розалинд е била възприемчива слушателка за оплакванията на Джим от безчувствените ръководители на оркестри, но скоро той насочва яростта си към нея.

Помолих го да ми каже какво иска от мен, за да не побеснява така повече. Естествено, той беше щастлив да поеме такова задължение, но това не спря избухванията, защото аз винаги правех нещо погрешно.

Розалинд и Джим са открили нещо друго, което ги прави така близко свързани: И двамата обвиняват нея за всичко, което не върви както трябва.

Неговото разочарование

Когато свърши меденият месец, той свършва и за двамата партньори. Единият не остава на Ниагарския водопад, докато другият се прибира вкъщи. Докато жената е уплашена и объркана от промените във връзката, партньорът й изпитва своята част от разочарованието. Поради факта, че така я е идеализирал в началото, неизбежно е сега да се разочарова. Както си спомня Джаки:

Марк ми каза, че ако го помолят да опише идеалната жена, това ще съм аз, без никакви промени и изменения. Бях идеална, без грешка.

Идеализирана от Марк, Джаки се чувства прекрасно. Лесно е да се разбере защо тя не е предвидила потенциалната опасност. Факт е, че Марк не я вижда като човешко същество със същите недостатъци, провали и грешки, които всички ние имаме. Вместо това той я обожествява: тя е неговата богиня. И разбира се, той очаква от нея да бъде такава през цялото време.

Очаква се да бъдете съвършена

Нанси и Джеф, с които се запознахме в увода, са се срещали вече в продължение на шест месеца, когато се случил следният инцидент:

Бяхме на концерт и прекарахме чудесна вечер. Когато свърши, седяхме и чакахме публиката да излезе. Щом станах, той каза: „За къде бързаш?“. И тогава толкова ми се ядоса. Развика се: „Ще тръгнем, когато аз кажа, че е време! Боже, ти се блъскаш!“. Беше толкова разгневен, а аз не можех да разбера защо. Тогава мина надуто пред мен и не проговори в колата през целия път до дома. Беше много неприятно. Не знаех какво да правя. Мислех, че съм направила нещо ужасно погрешно, защото никой не побеснява така за нищо.

Но мизогинистът може да побеснее много, без да има основание. Избухва по най-незначителен повод. Преувеличава, раздува — прави от мухата слон. Може би партньорката е забравила да вземи дрехите от химическото чистене или пък препеченият хляб е много тъмен, или са останали без тоалетна хартия. Той разглежда моментния пропуск като углавно престъпление. След концерта Нанси става от стола си преди Джеф и това е повод той да излее яростта си върху нея. Но Нанси прави точно обратното: тя не придава значение на поведението му. Възприема безсмислената му атака и свежда до минимум неговата отговорност. Парадоксът е, че докато той избухва заради невинното й действие, тя преувеличава собствената си вина и намалява неговата!

Нанси ми каза, че Джеф винаги й е давал да разбере по недвусмислен начин, че тя обърква отношенията им. Казал й, че бил разочарован. Тя не била това, което той си мислел. Чувствал се измамен. Къде била съвършената жена, в която се бил влюбил?

От вас се очаква да четете мислите му

Мизогинистът очаква партньорката му да знае какво мисли и чувства, без никога да го е споменавал. Той изисква тя да предвиди всичките му потребности по някакъв начин, и задоволяването на тези потребности да има предимство пред всичко останало в живота й. От нея се очаква да знае желанията му, без да са й казани. Едно от доказателствата за любовта й е способността да чете мислите му. Той ще казва неща като:

• Ако наистина ме обичаше, щеше да знаеш какво мисля.

• Ако не беше толкова заинтересована от себе си, щеше да разбереш какво исках.

• Ако наистина беше загрижена за мен, щеше да знаеш, че съм изморен.

• Ако потребностите ми имаха някакво значение за теб, щеше да знаеш, че не исках да ходя на кино.

Фразата щеше да знаеш предполага, че от вас се очаква да имате способността да четете всяка негова мисъл и желание. Не е негова отговорност да се изразява; ваша работа е да бъдете ясновидка. Ако на жената й липсва интуиция, това се превръща в доказателство за нейната непълноценност. Това е също по-нататъшно оправдание за неговите атаки.

От вас се очаква да сте вечната опора

Типичният мизогинист очаква от партньорката си да бъде вечен извор на пълна, всеотдайна любов, възхищение, грижа, одобрение и емоционално задоволяване. В отношенията с жените до голяма степен той постъпва като гладно, изискващо дете, с неизреченото очакване, че тя ще бъде безкористна и ще задоволи всичките му потребности.

Скоро след като Джаки се омъжила за Марк, тя открила, че той я е лъгал за плащането на някои важни сметки. От него се очаквало да се грижи за това, но той не го правел. Когато го запитала, се разбеснял.

Обвиняваше ме, че не го обичам, не го разбирам. Каза, че не съм от неговия отбор. Имал приятели, които правели много по-лоши неща, които се прибирали пияни всяка вечер и които наистина пропаднали финансово, и въпреки това съпругите им никога не спирали да ги обичат и подкрепят. Как може да не съм способна на такава любов? И така изкара нещата, като че аз бях престъпник, защото се осмелявам да попитам за неплатените сметки.

Позицията на Марк е, че независимо какво прави той, Джаки никога не трябва да бъде разстроена, никога да не го пита за нищо, и винаги да бъде изцяло даваща и обичаща. Той се смяташе за любящ, грижовен и щедър. Искаше да даде всичко това на чудесната жена, която бе намерил, но в момента, в който виждаше, че тя не е „вечно кърмещата гръд“ той се чувстваше предаден и я нападаше.

От вас се очаква да бъдете негов оазис

Партньорът на Розалинд, Джим, не може да я види като друго човешко същество, отделно от него, което има своите собствени потребности и чувства. Той ми каза:

Мислех, че е съвсем наред, и изведнъж един път рано сутринта се разциври като бебе. Боже, какво ужасно разочарование беше това. Просто не можех да повярвам, че това е същата жена, в която така се бях влюбил.

Факт е, че Розалинд е силна, компетентна, дейна жена. Все пак, като всеки друг, и тя има лоши дни. Когато се осмелила да покаже своята уязвимост, Джим бил отвратен и изпитал презрение. Както тя разказва историята:

Това беше първият път, когато ме виждаше да рухна и да се разплача, и реакцията му беше шокираща: „Коя си ти, че да рухваш и да плачеш така? Коя си ти, че да не си силна през цялото време и да не се грижиш за всичко?“. Това беше ужасно. Мислех, че ще ме изостави. Всичко свърши, когато аз се извиних. Опитах се да не придавам голямо значение на създалото се положение, но не можех да свикна с мисълта, че той не ме приема като друго човешко същество.

Поради сълзите й статутът на Розалинд като съвършена жена е понижен. Що се отнася до Джим, тя вече не заслужавала да се отнася добре с нея.

Идеализацията е меч с две остриета. Усещането е чудесно, но тя заслепява жената за факта, че е обречена на провал. Невъзможно е да живее на пиедестала, където я поставя мизогинистът, защото няма да има място за грешка. Ако тя е в лошо настроение или се държи по начин, който той не харесва, за него това е недостатък. Той си е наел богиня, а тя не живее според изискванията на службата и сана си. Презрението му и разочарованието от нея са единственото разрешение, от което той се нуждае, за да спре да изразява любовта си към нея и да започне да критикува, да осъжда и обвинява.

За мизогиниста първоначалното разочарование обикновено настъпва рано в развитието на връзката. Все пак, тъй като има толкова много вълнения и романтика, моментът на избухването лесно се изтиква на заден план. Ако у жената има чувство на разочарование, то е малка горчива нотка в симфонията на добрите чувства.

Ранните сигнали за нрава на мизогиниста са единични и редки. Той прикрива избухванията си до момента, в който не сключи годеж или брак. Едва тогава, след като вече е сигурен, че я „притежава“, мъжът бързо променя отношението си.

Глава трета
Методите на мизогиниста да ви контролира

Към края на медения месец, когато мизогинистът за първи път прави нещо, за да съсипе самоуважението на партньорката си, той опипва почвата. Ако не окаже съпротива на първоначалното му избухване, тя без да съзнава му разрешава да продължава да се държи по този начин.

А често казвам на жените, че не можеш да си позволиш да дадеш Полша на Хитлер.

Любовният договор

В началото на връзката има много експерименти. Мизогинистът определя за себе си — често дори без да го осъзнава, докъде може да стигне. За съжаление партньорката вярва, че като не се противопоставя и не поставя под въпрос неговото поведение, което наранява чувствата й, тя изразява любовта си към него. Много жени попадат в този капан. Учили са ни от малки момиченца, че отговорът е любовта и тя ще ни направи по-добри. Това, което трябва да направим, е да намерим мъжа, който да ни обича, и след това животът ще е хубав и ще заживеем щастливо завинаги. Учили са ни също, че посвещавайки се на тази любов от нас се очаква да се държим по определен начин, който изисква да „заглаждаме нещата“, да отстъпваме, да се извиняваме и „да правим добро“. В действителност това са черти от същото поведение, което окуражава мизогиниста да унижава партньорката си.

Все едно сме направили уговорка, сключили сме негласен договор или споразумение с мизогиниста. Изреченото споразумение казва: Аз те обичам и искам да съм с теб. Негласният договор, който произтича от дълбоко вкоренени потребности и страхове, е далеч по-силен и обвързващ. Вашата част от негласното споразумение е: Моята емоционална сигурност зависи от твоята любов и за да я получа, ще съм послушна и ще се откажа от всички свои потребности и желания. Неговата част от това споразумение е: Моята емоционална сигурност зависи от това, да имам пълен контрол.

Той трябва да контролира

Във всички връзки има борба за надмощие. Двойките имат несъгласия за парите, за възпитанието на децата, къде да се отиде през ваканцията, колко често да се виждат с роднините, кой има по-добри приятели и с кого да си прекарват времето. И макар да има вероятност тези въпроси да предизвикат конфликти, те обикновено могат да се разрешат като всеки уважава желанията на другия.

Все пак в мизогинистката връзка преговорите и компромисът не достигат. Вместо това връзката се превръща в мрачно бойно поле, където той трябва да победи, а тя да загуби. Тази липса на равновесие е главната характеристика на взаимоотношенията.

Мизогинистът трябва да контролира мислите, чувствата и поведението на партньорката си, с кого и с какво е свързана. Поразително е колко бързо дори успяващи, компетентни жени се отказват от своите таланти и власт, за да получат любовта и одобрението на партньорите си.

Разбира се, пълният контрол е неуловимо нещо. Невъзможно е изцяло да се контролира друго човешко същество. Следователно стремежът на мизогиниста е обречен на провал. В резултат на това той е напрегнат и ядосан през по-голяма част от времето. Понякога е способен успешно да маскира враждебността си. Но в други моменти тя ще се прояви като психически тормоз.

Защо използвам термина „тормоз“

Сегашното определение на тормоз в професиите, свързани с душевното здраве покрива както психическото, така и физическото насилие. Тормозът се определя като поведение, което цели да контролира и подчини друго човешко същество чрез страх, унижение и словесни или физически нападки. С други думи, няма нужда да бъдете удряна, за да сте тормозена.

При физическите битки оръжията са юмруците; при психическия тормоз оръжията са думите. Единствената разлика между двете е изборът на оръжията.

Не ползвам термина „тормоз“ свободно. Не го използвам, за да опиша лошо настроение или изразен яд, които съществуват във всяка връзка. Използвам го, за да опиша системно преследване на един партньор от друг. Не се обръща нужното внимание на словесния тормоз, като имаме предвид колко опустошителен може да бъде за душевното здраве на човека през даден период от време. Често жените ми казват: „Поне не ме удря“. Моят отговор на това изказване е: „Резултатът е същият. Вие сте също толкова уплашена, чувствате се точно толкова безпомощна и ви боли също толкова. Какво значение има дали юмрукът, или думите му са неговото оръжие?“.

Контрол чрез психически тормоз

Мизогинистът има богат репертоар от тактики за сплашване, обиди, охулващи коментари и други унижаващи похвати, предназначени да накарат партньорката му да се чувства непълноценна и безпомощна.

Най-очевидните атаки включват крясъци, заплахи, избухвания, обиди и постоянна критика. Атаки като тези са преки, открити. Те са агресивни, нападателни.

Загатнатите заплахи

Една от най-плашещите и следователно една от най-успешните тактики, които мизогинистът може да използва за постигане на контрол, е чрез загатнати заплахи за физическа разправа. Такива заплахи характеризираха брака на Лорейн и Нейт, родителите на Джаки.

Нейт е успяващ бизнесмен, искрено обичан и уважаван от служителите си. Лорейн е тиха жена, която се занимава вкъщи с отглеждането на двете деца и поддържане на дома. През трийсет и пет годишния им брак Нейт използвал някои изключително заплашителни тактики, за да управлява Лорейн и останалите от семейството — тактики, за които никой извън семейството не подозирал. Лорейн си спомня:

Сестра му живееше в съседния вход до нас и бях много близка с нея. Отидохме заедно на кино една вечер. Аз имах нова рокля и нова шапка. На връщане изпуснахме автобуса, така че се прибрах почти половин час по-късно от времето, когато бях казала на Нейт да ме очаква. Когато влязох, той крачеше нагоре-надолу. Дори не ми даде възможност да обясня. Той ми скъса роклята, взе новата шапка и я наряза с ножица. След това ги изгори. Чувствах, че искам да умра. Бях ужасена.

Това злонамерено избухване не е било изолиран случай. Такива сцени са се случвали винаги, когато Нейт почувствал дори за момент недоволство от поведението на Лорейн.

Не казвам, че мъжете като Нейт съзнателно планират атаките си. Много от най-жестокото им и най-тормозещо поведение е мотивирано от сили, които са извън съзнанието им. Въпреки това, възрастните трябва да поемат отговорност за поведението си, без значение какви демони бушуват в тях. Както ми каза Лорейн:

Обикновено го молех да не прави такива неща с мен. Те ме плашеха до смърт. Той ми казваше, че се държи така само защото се притеснява толкова много за мен, когато закъснея. Било, защото ме обича много. Около седмица по-късно след инцидента с нарязването на новите ми шапка и рокля загорих печено месо и той изпочупи всички съдове в кухнята.

За Лорейн атаките на Нейт са били на косъм от физическото насилие. Намекът е съвсем ясен: „Днес съдовете, утре ръката ти“. Не е нужно той да я малтретира физически; загатнатата заплаха е достатъчна, за да я държи в ръцете си.

Словесните заплахи

Не всички атаки са така открито насилнически, както описаните от Лорейн. Много пъти те включват крясъци, които поради силата и интензивността на яростта могат да бъдат ужасяващи. Повечето хора изпитват големи трудности при овладяване на гнева. Когато гневът е насочен към вас, той създава атмосфера на огромно напрежение. При мизогинистите крясъците обикновено включват обиди към вас, което прави преживяването двойно по-болезнено. Тези словесни атаки могат да бъдат също толкова заплашителни и деморализиращи, колкото загатнатата заплаха или физическото насилие.

За Джаки, която се опитвала да поддържа домакинството, докато учи, за да получи научна степен, изречените от Марк заплахи се оказали много увреждащи:

Бях наистина изтощена, опитвайки се да довърша доклад за курса. Беше валяло проливно през изминалата седмица и без да знам, гаражът се беше наводнил. Пишех на машина, Марк дойде и каза, че иска да ми покаже нещо. Последвах го послушно до гаража и видях, че водата е намокрила някои кашони с дрехи, които бях складирала там за благотворителни цели. Той ми се нахвърли: „Ти, проклет безмозъчен задник! Всичко, което можеш да правиш, е да седиш зад шибаната си пишеща машина. Пет пари не даваш за къщата или за мен, или за това, колко здраво работя“. Той вече крещеше, докато аз се опитвах да извадя кутиите от водата. Марк продължи да ми вика, като казваше: „Мислиш си, че задникът ти е платинен. Твърде добра си, за да се тревожиш за къщата, важна клечка!“. Върнах се в къщата, след като извадих всички кутии от водата, а той ме последва вътре, като ми крещеше през цялото време. Просто не можех да се отърва от него. Бях толкова разстроена, че не можех да седна да довърша материала, ръцете ми трепереха така силно.

Изречените от Марк упреци срещу характера на Джаки са във всички случаи толкова злобни, колкото и атаките на Нейт срещу Лорейн, макар че в случая на Джаки няма заплаха от физическо насилие.

Безмилостните критики

Някои мизогинисти не разчитат на очевидната жестокост на заплашителните тактики да крещят и да обиждат, за да постигнат контрол върху партньорките си. Вместо да повишават тон, те ги сломяват чрез безмилостни критики и търсене на някаква тяхна вина. Този тип психически тормоз е особено коварен, защото често е прикрит под предлог да се научи жената как да бъде по-добра.

Паула, дизайнерката от втора глава, беше винаги безукорно облечена, когато се срещнахме. Тя имаше усета да вземе най-простите дрехи и да ги съчетае в разкошен тоалет. Въпреки това, нейният съпруг психолог, Гери, постоянно омаловажаваше вкуса й, външния й вид и характера й. Тя ми каза:

Той мразеше да нося сини джинси, дори и вкъщи. Казваше: „Цветовете не са умело съчетани и не изглеждаш добре“. Веднъж се разплаках, след като се беше заяждал с мен цял следобед и той каза: „Какво става с теб? Аз само ти казвам за твое добро!“. Напада ме за всичко. Аз обичам стари филми, а той казва, че това не е сериозно. Казва, че съм повърхностна, не чета каквото трябва, не съм услужлива, не го подкрепям достатъчно. Аз се старая винаги да бъда човекът, който той иска, но нищо, което правя, не му харесва.

Паула се възхищава от интелекта и културата на Гери. В началото на тяхната връзка тя била много развълнувана от перспективата той „да я направи“ изискана и светска жена, ценен партньор за него. С готовност приела, че той е по-умен и по-добре образован от нея, и идеята, че той иска да сподели с нея тези духовни ценности я ласкаела. Фактът, че много от неговите съвети са валидни и рационални, още повече намалили нейната способност да осъзнае колко безмилостни са критиките му.

Мизогинисткият тип „Професор Хенри Хигинс“ — този, който предлага на жената да стане по-добър човек, като я промени, вероятно е от професионалната сфера на съветниците, която се цени високо и дори извиква благоговение у много хора. Тези мъже често са лекари, адвокати, професори или като Гери психолози. Престижът на тяхната работа им дава допълнителен авторитет като критици и наставници.

Този тип мизогинисти се възприемат от своята партньорка като учители и гуру, но независимо колко се променя, за да изпълни техните изисквания, тя неизбежно греши.

Критиката от този характер действа до голяма степен както водата върху камъка: първите няколко капки не навреждат, но ефектът на натрупване с времето прави дълбоки и трайни пукнатини. По подобен начин постоянната критика на мизогиниста и заяжданията му подронват самоувереността на партньорката и усещането за собствена ценност.

Типовете психичен тормоз, които току-що изложих, могат да се разпознаят, след като веднъж сте научили какво да търсите. Но има други видове поведение, които са много по-префинени и които могат ефективно да ерозират вашата способност да мислите и преценявате ясно. Тези трудни за откриване манипулативни техники, които наричам „газена лампа“, започват да ви карат да се съмнявате в собствените си възприятия и дори във вашата нормалност.

Техники на „газената лампа“

Ако обичате старите филми, вероятно сте гледали „Газената лампа“ с Чарлз Бойер и Ингрид Бергман. Бойер играе съпруг, който изглежда любящ и посветен на съпругата си, но започва да разкъсва нормалното й съзнание, използвайки разнообразни коварни техники. Той крие бижутата й и след това я убеждава, че ги е загубила или ги е поставила на друго място; сваля картина от стената и настоява, че тя я е преместила. Тези атаки върху съзнанието на съпругата му почти успяват да я убедят, че е ненормална. „Газената лампа“ означава именно този вид префинена манипулация. Филмът дава класически пример за това, колко много власт може да упражнява единият партньор върху другия. Мъжът във филма прави тези неща предумишлено и методично, за да придобие съкровище, скрито в къщата, където живеят със съпругата си. Мизогинистът преследва друга награда, и, за разлика от героя на Бойер, неговото поведение не е резултат на предумишлено планиране. Но това не го прави по-малко угнетяващо.

Отричането

Съществуват много начини, чрез които жената може да бъде накарана да постави под въпрос точността и адекватността на собствената си памет и възприятия. Най-примитивната и досадна тактика е отричането. Мизогинистът убеждава партньорката си, че инцидентът просто не се е случил.

Спомняте ли си историята на Джаки за водата в гаража и как Марк я е тормозил? Когато Марк дойде да се срещне с мен скоро след това, на моя въпрос за инцидента той отговори:

Не си спомням това. Не зная за какво говори тя. Честно, не си спомням тези епизоди, които очевидно означават за нея повече, отколкото всички чудесни моменти, които сме преживели заедно. Знаете ли, непоносимо е това, че тя си спомня само лошите неща.

От гледна точка на Марк, ако той не си спомня, то инцидентът просто не се е случил.

Този тип удобно забравяне е дори по-очевиден при мизогинистите, които употребяват алкохол или наркотици, които снижават задръжките и премахват цивилизованото лустро. Когато хората са пияни или дрогирани, те стават избухливи и жестоки. И все пак притежават странната способност да забравят действията си на следващия ден. „Приятел, бях толкова пиян снощи, че нищо не си спомням от това, което се е случило“ е стандартната форма на отричане.

Това, което е толкова тежко при използване на отричането като тактика, е, че нищо не ви е оставено. То създава чувство на отчаяно напрежение. Няма начин да разрешите проблем с някого, който отрича съществуването на определени събития и който настоява, че това, което вие знаете като действителност, никога не се е случило.

Пренаписване на историята

С тази тактика случката не се отрича, но се трансформира, за да отговаря на версията на мизогиниста. Няма двама човека, които да си спомнят даден инцидент по абсолютно еднакъв начин, но мизогинистът прави драматични и мащабни промени на фактите, за да се утвърди неговата версия на историята. Лаура разказа случилото се през нощта преди женитбата й с Боб:

Решихме да прекарам нощта преди венчавката в дома на наши приятели. Бяхме го обсъдили заедно, всичко беше уредено и нашите приятели ме очакваха. Когато Боб дойде и видя чантата ми за през нощта, ме попита къде отивам. Казах му, че отивам да прекарам нощта у Джо и Бети, както бяхме планирали. Той ме погледна, като че бях луда. „Никога не съм бил съгласен с това!“, каза той. „Кой го реши?“ Аз му казах, че двамата сме го решили. Тогава той започна: „Сериозно се безпокоя за теб, ако смяташ, че аз съм казал такова нещо, защото никога не бих се съгласил с това. Това е последната ни нощ заедно, преди да се оженим!“. Докато го въртеше и обръщаше, аз сериозно се разтреперих. Може ли да съм разбрала така изцяло погрешно нещата?

Това ми напомня за класическия роман на Джордж Оруел „1984“. Там силите на тоталитаризма събират всички исторически книги и пренаписват всичко, за да подкрепят своята версия за миналите събития. За Боб, както и за много мизогинисти, фактите са като глина, която трябва бъде мачкана и оформяна, за да оправдае техните настроения или потребности в момента.

Прехвърляне на вината

Едновременно с техниките на „газената лампа“ мизогинистите твърдят, че ако са се държали лошо, то е само защото е в отговор на някакво ваше престъпление. Тези мъже искрено и убедено спорят, че скандалното им държане е разбираема реакция на някаква ужасна постъпка или провокация от ваша страна. Правейки това, мизогинистът избягва разглеждането на възможността той да има някакви сериозни недостатъци. Като прехвърля вината върху вас, той се защитава по два начина: освобождава се от неудобството да разгледа своята роля в проблема и ви убеждава, че недостатъците на вашия характер са истинската причина за неприятностите между вас. Всяка критика или повдигнат към него въпрос незабавно се връща към вас като по-нататъшно доказателство за вашата неадекватност.

Този процес на прехвърляне на вината върху вас започва отрано във връзката и никога не престава. В брака на Лаура с Боб неговата неспособност да намери работа бързо става нейна вина.

Вече бяхме женени от няколко месеца, когато той загуби работата си и в продължение на доста време не търсеше активно друга. Накрая отиде на интервю за нещо, което звучеше много обещаващо. След интервюто се прибра вкъщи и аз го попитах: „Получи ли работата?“. Той каза: „Да, но не я приех, защото ти си алчна кучка и не плащат достатъчно, за да те задоволи“. Каза ми, че ценя парите повече от него. Разбира се, аз бях човекът, който работеше през цялото време, но той казваше, че не стоя до него, не го подкрепям и не съм за него. Чувствах се ужасно, до момента, в който всичко свърши.

Боб се освобождаваше от чувството за вина, като караше Лаура да се чувства нещастна. За него не е нужно да се счита непълноценен, щом причината да не може да си намери работа е фактът, че нищо не може да задоволи злонравната му себична съпруга.

Изключителен пример за прехвърляне на вината се наблюдаваше при брака на Паула, когато открила, че Гери има навика да се забърква в сексуални контакти с пациентките си, с оправданието, че им помага да се справят със сексуалните си проблеми. Когато една от пациентките му съобщила за него, съветът по лицензиране анулирал разрешителното му да практикува. Все пак Паула не само го подкрепила и се върнала на работа, за да поддържа семейството, но също така приела вината за неговото поведение. Тя ми каза:

Беше моя вината, когато той загуби лиценза си, защото ако аз бях „жената“ за него, той нямаше да се нуждае от всички други. Аз не бях достатъчно нежна и любяща.

Не можах да повярвам на ушите си, когато Паула ми каза това. Гери се беше държал отвратително, беше навредил на живота на много хора, а Паула обвиняваше себе си! Разбира се, тя само ми повтаряше това, което Гери беше казал за нея, но тя напълно му вярваше.

Запомнете, когато партньорът ви е мизогинист, обвиненията за всичко, което не е наред, са насочени срещу вас. Това, което кара Паула да приеме прехвърлянето на вината от Гери върху нея, беше проблем в секса — област, която за нея означава уязвимост, несигурност и себеомраза. Като дете тя е била физически и сексуално малтретирана от баща си и тези травмиращи преживявания са оставили у нея дълбоко чувство на срам и вина. Като възрастна тя се чувства едновременно наранена и непълноценна. Следователно, когато мъжът, когото тя обича, я е атакувал по тези въпроси, обвинявайки я, че не е достатъчно женствена, тя е била предварително програмирана да го приеме.

Паула не може да бъде обвинявана за това, че Гери си е загубил лиценза, а Лаура — че Боб не може да си намери работа. Но както Боб, така и Гери са се научили как да използват уязвимите места на съпругите си за своя собствена изгода. Прехвърляйки вината, те си спестяват осъзнаването на собствените недостатъци. За съжаление Лаура и Паула приемаха вината като „доказателство“ за тяхната любов. В ситуация като тази проблемът е, че няма начин да докажеш любовта си.

Нямате право да се оплачете

По-нататъшното доказателство за вашата любов включва отказване от правото ви да реагирате на това, което върши вашият партньор. Ако плачете или се разстройвате, когато той ви обижда, неговата реакция обикновено е да става още по-ядосан. Той вижда вашата реакция като атака срещу него и като по-нататъшно доказателство за вашата непълноценност. Нанси, бившата модна координаторка (за която разказах в увода), ми каза:

Когато ми крещеше за нещо, казвах: „Моля те, спри да ми крещиш, защото се чувствам ужасно“. Тогава той започваше да вика, че ще полудее още повече и продължаваше: „Точно така. Обърни го наопаки, изкарай ме виновен, така че да не трябва да чуеш никаква критика“. Той така изкривяваше нещата, все едно аз съм виновна и отношенията още повече се влошаваха.

Що се отнасяше до Джек, най-добрата защита беше нападението. Обръщайки обратно ситуацията, Джеф можеше да изкара Нанси престъпника, а себе си жертвата.

Много мизогинисти използват този метод да променят случилото се, за да отклоняват вината от себе си. Те могат да кажат: „Ти си много чувствителна“; „Ти реагираш прекалено“; „Ти не можеш да приемеш никаква критика“ или просто „Ти си луда“. Те така преиначават ситуацията, че никога да не приемат никаква отговорност за това, как карат партньорките си да се чувстват. Неприятен за възприемане е фактът, че мизогинистите се интересуват повече да отхвърлят вината от себе си, отколкото да осъзнаят болката, която причиняват на партньорката си.

Когато жена е атакувана за това, че показва болка или тъга от отношението на партньора й, тя трябва да потисне нормалните си чувства. Но чувствата трябва да бъдат изразявани. Когато прекият израз е пресечен, тези чувства намират друг начин да се изявят — често неприятни и вредни начини като телесно заболяване, липса на енергия, липса на мотивация и депресия (виж Глава осма).

Контрол чрез физически тормоз

Поради интензивността на чувствата, насилието между интимно свързани хора е по-брутално и по-непредсказуемо, отколкото насилието между непознати. Мизогинистите могат да станат брутални при определени условия (acting out)[1]. Едно от най-важните е употребата на алкохол, която намалява контрола върху подтиците и увеличава потенциала за реакция. Пиянството също така служи за извинение на тези мъже да дадат воля на яростта си.

Рискът от побой над жената също нараства, когато семейството е в период на промяна или има неясна ситуация. Стресовите събития като бременност, смъртта на родител или загубата на работа, преместване, телесно заболяване или промяна в доходите могат да отпушат физическо насилие.

Ако мизогинистът се чувства заплашен, че ще загуби нещо, което е важно за него и следователно ще бъде унизен, е много вероятно да наклони везните към бруталността. Например ако жена получи работа, след като е била вкъщи за няколко години, или ако се върне към научната си работа, или открие нови приятелства, които могат да го накарат да се чувства заплашен или изоставен, той може да се опита да я контролира чрез терор и заплахи. Ако това не успее, може да разчита на физическо насилие, мислейки, че може да я държи по-здраво, ако тя се страхува от него.

Как определяте дали психическият тормоз ще ескалира във физическо насилие

Изключителната ревност и крайното чувство за притежание винаги са източник на опасност. Ако сте подложени на постоянни обвинения, наблюдения, шпиониране, разпити или свръхреагиране на такива дребни простъпки като например закъснението — бъдете нащрек. Ако разговаряте с друг мъж на тържество и партньорът ви реагира прекалено неадекватно на случилото се, пазете се. Този тип подозрителност е сигнал, че съществува възможност за физическо насилие.

Заплахи за насилие, дори ако насилието не се е появявало преди, би трябвало винаги да се вземат на сериозно. Планове за връщане, за отмъщение и опити за контрол върху вас чрез заплахи за използване на сила са ясен знак, че трябва да имате резервен план за себе си. Колкото и да е трудно да допуснете, че насилието може да се появи, съществено е да осигурите някои основни средства, които включват:

• Известни налични пари.

• Сигурно място за вас и за децата, където да отидете.

• Начин да отидете там по всяко време (независимо от часа).

Да се надяваме, че ще има семейство или приятели, които да повикате за подкрепа. Но каквито и да са вашите средства, всички експерти в тази област са на едно мнение по този въпрос: ако има физическо насилие, трябва да излезете, дори това да означава напускане на красив дом и отиване в подслон за жени, преживели насилие.

Съществува краен способ за контрол, който изисква като доказателство за нейната любов жената да се откаже от нещата, които я правят уникална и които са важна част от личността й. Мизогинистът изисква партньорката му да стесни своя свят, за да се запази мирът между тях.

Ограничаване на вашия свят

Този процес често започва по фин, косвен, благ начин, което ви ласкае. Например предположете, че сте започнали курс по една вечерна лекция седмично. Партньорът ви дава да разберете, че брои минутите, докато се приберете у дома и колко самотен и нещастен е той докато ви няма. Това може да звучи като израз на истинска любов — той има нужда вие да сте с него през цялото време! Но е много кратък скокът от този вид „посвещение“ до обсебването на части от живота ви. Разбира се, можете да се откажете от курса, но по всяка вероятност скоро ще има някаква друга дейност, която е важна за вас и заплаха за него. Каква част от вашата личност трябва да отречете, за да докажете любовта си?

Съществува една ненаситна, изискваща характеристика на любовта на мизогиниста: без значение колко давате или от какво се отказвате, то никога не е достатъчно. Той никога не е убеден, че вие се интересувате от него толкова, колкото той от вас. Постоянно ще въвежда нови проверки на вашата отдаденост. Много прилича на това да имате държавен изпит всяка седмица по един и същи предмет, изпит, който никога не можете да преминете.

Лаура мислела, че е чудесно, когато Боб накрая намерил хубава работа и предложил „да се грижи“ за нея. Тя работела от 19-годишна възраст и била поласкана от възможността да си остане вкъщи и да се грижи за дома.

Той започна да печели наистина добре и ме помоли да прекъсна работа. Искаше да стоя вкъщи и да не се притеснявам, един лукс, който никога не съм могла да си позволя. Но следващото нещо, което узнах, бе, че той не иска повече да се виждам с приятелите си. Дори започна да се разстройва, когато се обаждах на семейството си. Като че аз бях негова собственост, понеже ме издържаше.

Това, което беше маскирано като любов и отдаденост от страна на Боб, завърши като затворнически контрол за Лаура.

Мизогинистът използва или пряк контрол, или непряк контрол, за да постигне своята цел. Той може директно да заяви, да пледира или да изисква да се откажете от работа, от обучение или от дружба. Може да започне косвено да атакува сферите, които са заплашителни за него, като прави продължаването на нещата толкова ужасно за вас, че се отказвате само за да запазите мира. Но без значение какъв метод използва вашият партньор, резултатът е един и същ: вие сериозно сте ограничили вашия свят, за да задоволите неговите потребности.

Полицайката Ники била на 24 години, когато срещнала Ед, 27-годишен колега от същия отдел. Той бил много увлечен от интелигентността й, от духа й и от физическите й способности като полицай и спортист. Ники намирала неговото мъжкарско поведение и красивата външност на блондин за вълнуващи. Те се влюбили много бързо и се оженили. Скоро характерът и ревността на Ед се превърнали в проблем. Живели две години заедно, когато Ники дойде при мен.

Той трябваше да знае всичко, което правех. Това, което не уговарях предварително с него, той използваше като оръжие, за да докаже, че аз не заслужавам доверие. Обаждаше се в участъка и дори в патрулната кола по три-четири пъти на ден, за да проверява — къде съм, с кого съм. Беше неудобно. Ако не съм там, където той очакваше да бъда, избухваше. Миналата седмица отидох на обяд с една офицерка и когато се върнах, той стоеше до бюрото ми, цял почервенял. Издърпа ме в друга стая и започна да ми крещи как съм го предала и как не може да ми вярва. Плаши ме до смърт, когато е такъв.

Ники решила, че избухванията на Ед са смущаващи и застрашителни, че не си струва да го ядосва. Тя се отказала от малкото свобода, която имала, дори в своята работа.

Този вид ревност и собственическо отношение не са ограничени до традиционния страх — да не би да се увлечете романтично по друг мъж; по-скоро те се разширяват до всички области на живота ви. Каквото и да правите извън контрола на мизогиниста и това, което се приема като заплаха от него, трябва да бъде премахнато.

[1] acting out — начин човек да се справи с напрежение, фрустрация, конфликт или тревожност чрез поведение, което довежда (позволява) до бързо, но само временно облекчение (напр. чрез агресия или антисоциално поведение). — Б.пр. ↑

Глава четвърта
Къде ви контролира мизогинистът

Една от най-необичайните причини за прибягване до терапия ми беше разкрита от жена на 43 години, която не можеше да накара съпруга си да й плати зъболечението. Когато говорих с нея се изясни, че съпругът й, милионер индустриалец, й давал общо петнайсет долара на седмица след като тя трябвало да плати сметка за зъболечение пет хиляди долара. Научих също, че тя работи за фирмата на мъжа си без заплата и редовно е унижавана от него пред другите му служители. Очевидно тук имаше нещо много повече от нежеланието му да заплати сметката за зъболекар.

Обикновено откривах, че специфичният проблем, който водеше човек до терапия, е само върхът на айсберга. Въпроси като пари, сексуални проблеми, професионална нестабилност и конфликти заради децата често са димна завеса, която покрива проблемна връзка.

Контрол в леглото

Никоя сексуална връзка не може да запази интензивността от медения месец. Сексуалните връзки по своята природа са на приливи и отливи. За мизогиниста, за когото властта и контролът са доминантни теми, сексуалната арена се превръща в място за сериозен конфликт.

Необходимо е съгласуваното усилие от страна на двамата партньори, за да изведат сексуалните чувства и предпочитания наяве. Когато липсва елементът на преговаряне, обикновено също липсва и чувствителността, която се изисква за открито обсъждане на сексуалните желания и потребности.

Жените обикновено са особено плахи при изразяване на сексуални потребности и желания, защото за нас това е тема, свързана с много емоции. През целия си живот сме учени, че огромна част от нашата реализация е свързана с това да сме сексуално желани и отзивчиви. Нашата уязвимост, свързана със сексуалността, ни оставя открити за методите на мизогиниста. Неговата критика, охулващи забележки и постоянно отхвърляне или бруталност могат да затръшнат врати, които са били широко отворени преди.

При навлизането на връзката във фазата след медения месец мизогинистът може да почувства, че краят на илюзиите му дава право да атакува. Това, което е било романтично и сексуално вълнуващо, може да започне да се променя, след като той веднъж се е почувствал „разочарован“ от своята партньорка. Внимателният партньор от първите дни може да се превърне не само в невнимателен, но и в активно жесток.

В добрата връзка интензивността на сексуалните чувства се допълва от дружба, уважение и загриженост. Дори ако сексуалното вълнение е намаляло и се е променило с времето, все още има чувствителност към усещанията на другия. При мизогиниста се случва обратното: колкото по-дълго продължава връзката, толкова по-малко е загрижеността и вниманието за чувствата на партньорката, и толкова по-голяма е вероятността той да критикува привлекателността й като жена.

Сексуални критики

Всички ние вярваме повече на критиките, отколкото на похвалите. Едно жестоко изказване може да има много по-голямо въздействие, отколкото двайсет положителни. Чуваме отрицателните коментари по-остро и ясно, отколкото положителните и ги взимаме за по-истински, по-честни гледища от нашите. Поради тази причина дори и най-уверените сексуално жени могат да бъдат изкарани от равновесие при постоянните отрицателни забележки на своя партньор: за техния външен вид или за сексуалната им изява, или чрез непрестанните сравнения с други жени.

Ники, младата полицайка, ми каза:

Винаги съм мислела, че изглеждам добре, докато Ед не започна да изрязва реклами от списанията и да ми ги посочва като примери как би трябвало да изглеждам. Той показваше колко по-хубави са косите на някои модели, отколкото моята. Казваше ми, че иска да изглеждам повече като тази или онази, защото така ще бъда по-привлекателна и по-възбуждаща за него. Започнах да се чувствам наистина непривлекателна.

Заяжданията на Ед установили неравновесие в тяхната сексуална връзка. Той се превърнал в арбитър за това, как Ники би трябвало да изглежда, което автоматически я поставило в по-неизгодна позиция.

Със засилване на злобата в атаките, техният ефект става по-унищожителен. Паула, чийто съпруг психолог беше имал любовни връзки с пациентки, разказа следното:

Гери каза, че понеже не съм руса, вероятно не мога да удовлетворя неговите потребности. И след това подчерта колко грозно и провиснало е тялото ми и как са отпуснати гърдите ми. Посочи белезите, които имам от раждането на четирите ми деца и каза, че са много грозни, и че задникът ми е смъкнат. Стигна се до там, че аз се срамувах да се съблека пред него. Тогава той каза: „Ако беше истинска жена, нямаше да ти пука“.

Гери караше Паула да чувства, че има някакъв ужасен недостатък. Неговите словесни нападки засилват нейното вече разколебано самочувствие.

Дори и в най-добрите връзки хората понякога искат да променят или преправят някоя страна от характера или поведението на своя партньор. Разликата е в начина, по който тези желания са изразени. Ако забележките се правят любезно и с добронамереност, вреда няма. Но мизогинистът не действа воден от добро желание, защото той не цели искрено промяната. Той иска контрол и не се двоуми да използва постоянни подценяващи критики, за да го постигне.

Усещането за интимност и близост, което обгръща сексуалния контакт, когато сме както физически, така и емоционално голи, ни прави уязвими за атака. Защитата ни е свалена. Споделяме най-съкровените тайни за себе си. Това не е моментът, когато можем да се защитим от забележки към поведението ни. Майката на Джаки, Лорейн, започнала да се чувства като че ли е на подсъдимата скамейка всеки път, когато тя и Нейт имали сексуални отношения. Тя ми каза:

Зная, че не съм най-темпераментният човек, но се опитвам да реагирам и да бъда такава, каквато той иска. Но всеки път, когато го правим, той казва нещо, което просто ме убива, като: „Дори и курва за два долара ще се представи по-добре от теб“. Просто се сковавам и замръзвам.

Лорейн и Нейт са впримчени в порочен кръг: колкото повече той я унижава, толкова повече тя се затваря сексуално, което предизвиква още повече унижения от негова страна и още повече затваряне от нейна. Нейт, както толкова много мизогинисти, вярва, че да критикува жена си е не само негово право, но и негова отговорност. Неговата убеденост, че трябва да я „оформи“, е единственото оправдание, от което той се нуждае, за да продължи да действа в тази посока, въпреки че това работи срещу него и очевидно не помага на жена му.

Сексуален егоизъм

Сексуалното общуване с мизогинист обикновено става само когато и както той реши. Ако той е сексуално егоистичен, ще бъдат важни само неговите потребности, и ще бъдат приемливи само тези форми на любов, които са му приятни.

Една от първите промени, за които много жени съобщават, е, че сексът е станал механичен; изчезнали са вниманието и нежността, които преди, в началото на връзката, са придружавали любенето. Мизогинистът е спрял да дава на партньорката си време да се възбуди, и радостта й от докосването, прегръдките и целувките са намалели. Нанси описва това по следния начин:

Не след много време, откакто бяхме заедно, Джеф престана да прави това, което бихте нарекли „любовна игра“. Той просто скачаше, правеше го, свършваше и се махаше. Не знаех какво да кажа. В началото обръщаше толкова много внимание на това как се чувствам, но скоро след това престана.

Преживяното от Нанси не е необичайно. Както много мизогинисти, Джеф гледа на нежността и галенето като на ненужно губене на време, след като е „спечелил“ тази жена. Любовната игра става нещо, което той пропуска, за да се подготви Нанси за главното събитие — интимността. За Джеф останалото е маловажно. Но за Нанси любовната прелюдия има голямо значение.

Доскоро за жените имаше неправилно твърдение, че има само един начин да се достигне оргазъм — чрез полов акт. Едва в последните години проучванията доказаха това, което от дълго време много от нас знаят: мнозинството от жените имат нужда от стимулиране с ръка и/или с уста, за да достигнат до оргазъм. Мизогинистът може да използва мита за „задоволяване само чрез съвкупление“ в своя полза и срещу партньорката си.

Когато Розалинд се опитала да каже на Джим от какво се нуждае сексуално, той я атакувал с думи. Според нея:

Той не знаеше нищо за жените, за анатомията им, нито дума. Опитах се да му обясня, но той започна да се муси. За него беше унижение, ако аз исках нещо друго, освен сношение. Това беше единственото, което той би направил. Ако исках да ме докосва, докато свърша, той напускаше стаята. Беше отвратително. Караше ме да чувствам тялото си омърсено.

Джим използва сексуалните желания на Розалинд като оръжие срещу нея. Поради това, че нейните потребности са различни от неговите, той ги определя като „отвратителни“ и по този начин не й дава възможност да иска от него нещо, в което не би искал да участва. Обвинението и наказанието са стандартни реакции на мизогинистите към сексуалните предпочитания, които се различават от техните собствени.

Паула също открива, че съпругът й смята сексуалните й потребности за изискващи или отвратителни. Гери я осведомява за това по остър и жесток начин:

Споменаването на орален секс го караше да гримасничи. Той казваше: „Изглежда противно, мирише противно и на вкус е противно“. Друг път казваше: „Твоята представа за добър секс е да прекарам нощта с глава между краката ти“.

Отвращението и погнусата на Гери карат Паула да чувства огромни угризения за тялото и сексуалността си. Но в забележките му има нещо повече от унижение: има дълбока омраза към женското тяло. Неговото нежелание да прави орален секс само по себе си не е показател, че той е мизогинист. Омразата и отвращението в изявленията му са важните сигнали, а не сексуалните му предпочитания.

Други мизогинисти поемат по-косвен път за изразяване на враждебността си и за постигане на контрол. Те отказват секс, за да накажат партньорките си и ги унижават, ако искат сексуален контакт. Розалинд е изпитала този вид враждебност.

Всеки път, когато се карахме, той не ме докосваше по две или три седмици. По този начин ме наказваше. Ако се опитах да започна нещо, той ме наричаше агресивна и ми казваше, че съм като животно. Казваше, че всичко, което искам, е да се чукам, и че нищо не е по-отблъскващо от жена, която иска секс през цялото време.

Джим обвинява Розалинд за своите повтарящи се пристъпи на импотентност. Той не поема отговорност за своите сексуални проблеми, макар че ги е имал дълго преди да срещне Розалинд. Неговото обяснение е, че ако има сексуални проблеми, то е защото тя не се държи както трябва.

И двамата партньори могат да предизвикат сексуални проблеми в отношенията си, но в мизогинистката връзка тези проблеми, независимо дали произлизат от него, или от нея, постоянно се използват като оръжия, с които да се обвинява или унижава жената. Сексуалните терапевти отдавна са отчели, че когато единият партньор има сериозни сексуални проблеми, и двамата имат нужда от помощ, за да е ефективно лечението. Обвиненията, гневът и наказанието могат само да влошат съществуващите сексуални проблеми, каквито и да са те.

Обвиненията, наказанията и яростта са стандартните тактики на мизогиниста, когато партньорката не се държи според желанията му. По този начин той се поставя в положение да бъде единственият, който определя какво е правилно и какво е погрешно в спалнята.

Стандартното поведение на женомразеца е: „Не ми казвай какво да правя“. Що се отнася до Ед, полицаят, неговото право да доминира се разпростира дори върху тялото на Ники. Ако тя отговаря на неговите искания с нещо различно от пълно приемане, той го възприема като отхвърляне. Ники обяснява:

Ако се опитах да му кажа какво обичам или искам сексуално, той ми казваше: „Дори и в секса искаш да командваш“. Ако седнех на бедрото му да се гушна, той незабавно сграбчваше гърдите ми и ако му кажех: „Не искам да ме пипаш така сега, искам просто да ме държиш“, той се ядосваше и казваше: „Това са моите играчки и мога да правя с тях каквото си искам“.

Много мизогинисти използват възприеманото от тях отхвърляне като оправдание за по-нататъшно малтретиране. Нейт пренася и в спалнята тактиките на заплашване, които използва в другите сфери на живота им. Макар Лорейн в началото да отговаря на сексуалните му ухажвания, с течение на годините тя открива, че неговото малтретиране я е отдалечило от него. Тя казва:

Той ме наричаше „студена кучка“, ако не приемах начина, по който искаше да го направим. Тогава започваше да крещи: „Махай се, махай се“ и с крак ме изритваше от леглото.

Дори и жена, която е сексуално активна, може да бъде постепенно потисната от партньор, който е егоистичен и който не се интересува от нейните чувства и потребности.

Всички от гореописаните ситуации са без победител. Ако жената се оттегли сексуално, защото е била принудена да се чувства непълноценна, тя може да бъде атакувана като „отхвърляща“. Ако е започнала да се затваря сексуално заради това, как е била третирана, тя може да бъде наречена „отказваща“, „фригидна“, „принцеса“, „студена“, „мъжемъчителка“. От друга страна, опитите от страна на жената да започне сексуален контакт могат да я класифицират като „твърде изискваща“, „незадоволима“, „животно“, „твърде агресивна“ или „нимфоманка“.

Сексуална бруталност

Други мизогинисти проявяват враждебността си към жените чрез по-активен, брутален секс. Нанси дава следния пример:

Една нощ се чувствах напрегната. Помолих Джеф да ми разтрие гърба. Често си го правехме един на друг. Бях легнала по корем и внезапно, без предупреждение, той напъха пениса си в ануса ми. Наистина ме заболя. Побеснях и се отделих от него. Тогава той се обърна по гръб и се втренчи в тавана. Юмруците му бяха стиснати, челюстите сключени. Изсъска през зъби: „Как ще ми се реваншираш?“.

Джеф реагира на изразената от Нанси болка, като приема ролята на жертва. Забравил за факта, че й е причинил болка, той се разярява и я обвинява за това, което се е случило.

Този случай е един от многото, при които Джеф насилва Нанси сексуално. Това не са изолирани епизоди; те са част от общия стил на отношение по насилнически, враждебен начин.

Други мизогинисти проявяват своята враждебност като причиняват физическа болка чрез секс. Те могат да щипят, хапят или блъскат, с намерение да причинят болка на жената. Тук нямам предвид сексуално поведение, на което и двете страни се наслаждават. Визирам сексуални действия, които са неприятни за жената, но които мизогинистът настоява да върши въпреки факта, че й причиняват болка, дискомфорт или я унижават. Като че ли той казва: „Твоето тяло съществува за мое удоволствие и аз очаквам да се съгласиш с всички действия, които избера“. Всяка жена, която продължава да позволява сексуални действия, които са отблъскващи или болезнени за нея, която позволява да бъде въвлечена в поведение на сексуална саможертва, при което потребностите на партньора й имат предимство пред нейните, неизбежно ще намрази секса.

Сексохолици

Сексуалните взаимоотношения се доминират от определен начин на поведение. С други думи, ако сте с партньор, който е по-въздържан, той вероятно ще си остане такъв; няма да стане свръхпретенциозен.

Някои стилове на сексуално поведение са потиснически, особено когато мъжът предявява такива постоянни сексуални изисквания към партньорката си, че я изтощава. Тук нямам предвид тези прекрасни моменти от връзката, когато и двамата партньори жадуват за много любене; говоря за модел, при който мъжът изисква партньорката да е готова за секс по два-три пъти на ден постоянно. Такъв е случаят на Лаура и Боб:

В началото обожавах да се любя с него, но нещата така се обърнаха! Беше като задължение. Никога не ми даваше шанс да бъда спонтанна с него. Нямах случай да имам желание. Ако правите секс по два-три пъти на ден плюс постоянния натиск за това, кога ще имате копнеж за любов? Това винаги ми беше налагано със сила. Той беше чудесен любовник, но скоро това загуби значение за мен.

Честите сексуални желания на Боб отблъскват Лаура от толкова очакваните преди моменти на интимно общуване. Боб използва секса, за да потисне своите страхове и напрежение, както някои ползват наркотиците или алкохола. Този натрапчив вид насочена, неутолима сексуалност наскоро беше определена като сериозно емоционално разстройство, наречено сексохолизъм.

Сексохолизмът всъщност не е по-различен от другите видове пристрастявания: сексът се използва, за да се потиснат неудовлетворените желания. Сексът осигурява моментно отклоняване на вниманието от напрежението. Лорейн открива, че такъв е случаят с нейния съпруг Нейт:

Той казваше: „Имам да водя важно събрание тази сутрин, така че трябва да правя секс“. Това нямаше нищо общо с мен. Понякога идваше вкъщи, сграбчваше ме и казваше: „Имах труден ден и имам нужда от това“.

Вместо да се отнесе към проблема си по зрял, директен начин, Нейт избира временно да забрави за тревожността си със секс.

Един от най-силните примери как сексохоликът използва секса за контрол е изказването, което Боб прави пред Лаура няколко пъти: „Единственият момент, когато чувствам, че те притежавам, е когато съм в теб“. Всички отчаяни желания на сексохолика са изразени в това изречение.

Чарли, инженер в началото на 40-те си години, когато дойде за терапия след пропадането на три брака и няколко връзки, ми каза:

Чуках по три или четири жени на ден, защото „Боже, беше тежка сутрин“ или каквото и да е друго. Сега мразя да го осъзнавам, но аз гледах на всички тях като на играчки. Те бяха нещо, което ми помагаше да се чувствам по-малко окаян.

Ако жена протестира срещу честотата на сексуалните изисквания на Чарли, той ще й се ядоса. Ще я нарича „фригидна“ или „потисната“, ще й каже, че го отбягва и ще я обвинява, че всъщност не държи на него. Той обяснява:

Ако бяхме правили секс десет пъти през седмицата и на единайсетия тя кажеше „не“, аз се чувствах отхвърлен и й се ядосвах. Знам, че това не е честно, но всичко за което успявах да мисля в този момент е, че цялата ми увереност ми се изплъзваше.

Ако сте свързана със сексохолик, ще се почувствате като обект, който съществува само заради неговото задоволяване; сексуалният контакт между вас ще зависи много малко от това, коя сте вие и какво желаете. Лаура установява, че с Боб всичко е вторично по отношение на неговата нагласа за сексуално задоволяване и че нейните нужди нямат значение. Тя ми разказа следния случай:

Дядо ми умря и аз бях нещастна от загубата му. Боб и аз бяхме заедно на погребението и по време на службата той настояваше да си тръгваме. Беше като мъж, който не се е любил от двайсет години! Настояваше да си отидем вкъщи „за нещо“. Знаех точно какво иска; имах желанието да го убия. Но си отидох вкъщи след погребението. Бях така подразнена от себе си, че единственият начин да го накарам да млъкне беше да го „направя“ с него. След това се върнахме в къщата на леля ми и се мразех за стореното. Да напусна погребението на дядо си по средата на службата! Беше отвратително и аз не желаех да слушам какво още иска той да каже за „своите нужди“.

Понякога жените се примиряват с настояванията на своите сексохолични партньори, защото сексуалният контакт създава атмосфера на спокойствие и взаимно разбиране, която в действителност не съществува извън спалнята. Лаура обяснява:

Единственото време, през което можехме да говорим, беше в леглото. Това беше единственият момент, когато се чувствах слушана. Осъзнах, че му се отдавам само за да съм слушана. Беше като бартерна сделка между нас. Но това, което ме влуди, беше, че ако обсъждахме в леглото нещо, което беше важно за мен, той забравяше целия разговор. Все едно че никога не се е случвало нищо.

В тези моменти на истинска близост, докато правеха любов, Лора успяваше да се освободи от чувството, че е използвана и уморена да отговаря на високите изисквания на Боб. Все пак моментите на нежност и възприемчивост не се пренасят в по-нататъшния им живот. Тяхната връзка извън леглото е белязана от неговите яростни избухвания.

Под прикритието на добрия секс

Колкото е по-голяма пропастта между държанието на мизогиниста в спалнята и извън нея, толкова е по-голямо объркването за неговата партньорка. Тя се пита: „Ако ме желае толкова много, може ли нещо да не е наред между нас?“. За някои жени, свързани с мизогинисти, сексът е единствената област, в която партньорите им не се проявяват като малтретиращи или контролиращи. Както Джаки казва:

Марк беше много нежен в леглото, така че как можеше да бъде толкова лошо? Аз бях виновна. Той никога не беше брутален, беше наистина чувствителен, и никога не действаше набързо. Не можех да повярвам, че някой, който може да бъде чудесен и толкова всеотдаен в леглото, може да бъде толкова ужасен извън него. Мисля, че ако през цялото време си бяхме в леглото, всичко щеше да е наред.

Ако имаше напрежение и конфликти в сексуалната им връзка, за Джаки щеше да бъде по-лесно да види ясно колко е неприемливо отношението на Марк към нея. Но поради своята страст, тя е убедена, че имат чудесна връзка. Джаки ползва с наслада интензивността на сексуалните им отношения като барометър за брака им.

Ако имате добра сексуална връзка с партньор, който ви малтретира в други случаи, може би се питате: „Дали винаги ще бъде мил с мен само в спалнята?“.

Една задоволяваща сексуална връзка може да заблуди жените и те да пренебрегнат лошото отношение към тях през останалото време. Невероятният секс може да бъде мощна примамка, която да приспи жените и да ги тласне към връзка, която им създава илюзорна представа, че имат връзка, изпълнена с много любов, дори когато други фактори ги предупреждават, че не е така.

Сексът е само една част от връзката. Тя може да е частта, която върви добре за вас. Но ако сте с мизогинист, трябва да сте сигурна, че неговата нужда за контрол и доминиране ще се прояви в други области.

Финансов контрол

Парите могат да имат огромно емоционално и символично значение. Управлението на парите често показва степента на доверие в една връзка, защото този, който ги печели, раздава и решава как ще се харчат. Обикновено той е в силна позиция. Това е далеч повече от парични знаци или средство за обмяна. Парите могат да символизират компетентност, пълноценност и свобода. А също и количеството любов в дадена връзка, защото даването или задържането на пари може да е паралелно на даването или задържането на обич. Често съм чувала: „Ако харчи много пари за мен, показва колко ме обича“. Много хора смятат, че любовта към тях се определя от това, колко пари някой им дава или харчи за тях.

Нагласите и чувствата, свързани с парите, започват в ранно детство. Те се оформят и развиват от родителите ни; когато пораснем ги пренасяме в зрелите си връзки, като понякога им разрешаваме да станат източник на много конфликти и раздори.

Поради това, че парите могат да бъдат област на емоционално натоварване, за някои хора това е забранена тема. Всъщност те често обсъждат с по-голямо нежелание финансови конфликти, отколкото сексуални. Следователно за много от нас е трудно да разкажем за финансовите си неволи и да получим отговор и помощ в тази сфера.

Когато се стигне до парични въпроси, има два основни типа мизогинисти: „добрият снабдител“, който е финансово стабилен, и „трагичният герой“, който се вижда като невинна жертва на задкулисните интриги, и който има богато минало на безработица и финансов хаос; той често трябва да бъде подпомаган от партньорката си. Но независимо дали женомразецът печели повечето от парите, или двамата внасяте еднакво, или вие му помагате, той ще определя как да се харчат!

„Добрият снабдител“

„Аз работя здраво и внасям вкъщи парите, аз понасям голямо напрежение и отговорност, следователно аз съм главният и каквото кажа, това е.“ Това е традиционното отношение, поддържано от много мъже, а степента на психически тормоз, която придружава това отношение, определя мизогинистът. Той знае как да използва финансовата си стабилност, за да печели контрол върху партньорката си.

Лорейн никога не е работила вън от дома си. През трийсет и петте години съвместен живот с Нейт той управлява паричните въпроси. Той го върши по същия насилнически начин, както се държи и в другите области от живота им. Лорейн обяснява:

Трябваше да му се подчинявам за всичко. Ако исках да купя някоя дреха, трябваше първо да получа неговото разрешение, след което ми даваше и пари. Трябваше да му кажа откъде ще я купя, колко струва и после да му покажа касовата бележка. Чувствах се като неопитно дете. Той ме вадеше от равновесие с непредвидимите си реакции за незначителни покупки. Спомням си веднъж излязох и си купих три шапки без негово разрешение. Страхувах се, че ще избухне, но не каза нищо; просто се усмихна. Бях толкова изненадана; но два дни по-късно купих нова каишка за кучето и той избухна. Никога не знаех какво ме очаква.

Степента, в която мизогинистът има нужда да контролира парите, ми разкри една жена, която се обади по време на мое радиопредаване със следния проблем:

Имах добра кариера, но когато се оженихме, той ме накара да изоставя работата си. Така и направих. Това продължи около шест месеца, докато осъзнах, че нямам достъп до никакви средства. Бях като в затвор. Той е хирург и печели много пари, но цялата му заплата отива в отделна банкова сметка, до която нямам достъп. Той плаща сметките и храната, но аз нямам дори двайсет и пет цента в джоба си. Така накрая взех малко пари, които бях спестила преди да се оженим, и започнах малък собствен бизнес. Е, засега едва ли е много състоятелен, но ако ми потрябват чифт бикини, той казва: „Имаш си бизнес, ти си ги купи“. Смешно е. Не подкрепя и бизнеса ми. Винаги го омаловажава и ми се подиграва. Естествено, не можех да поискам помощ от него, ако имах лош месец. Толкова съм напрегната. Обичам го, той е добър човек, но ме контролира до степен, сякаш съм готова да открадна семейното имане и да го продам.

Съпругът на тази жена поема контрола, като я кара да напусне работа и я манипулира, държи сметка за всеки разход. Тя печели малко за себе си, но не е достатъчно, за да си осигури финансова свобода от съпруга си.

Обуславящата подозрителност на мизогиниста изглежда идва от страха, че жените излизат „на пазар само за да харчат“. Той вярва, че като се държи така, се защитава от вродената алчност на партньорката си. За да постигне това, той не само задържа пари, но и информация за пари. Може да държи в тайна колко печели или какво притежава, или да си крие парите в тайни банкови сметки. За да оправдае това поведение, той ще се позове на предишна съпруга или любовница, на които не е могъл да разчита, защото са пресушили парите му.

Докато мизогинистът ограничава разходите на партньорката си, той може да харчи доста щедро за себе си, но на партньорката му е забранено да пита за това. Както обяснява Нанси:

Джеф ме държеше без стотинка, но той си купуваше какво ли не — лодка, нови ски, нови коли, най-добрите ракети за тенис, най-добрите обувки за тичане, костюми и ризи по поръчка. В това време аз карах старата бричка. Ако имах нужда от нови обувки, той изсумтяваше и казваше, че го разорявам. Надявах се, че ще се засрами от това, че карам толкова стара кола, но той просто казваше, че вината е моя, защото не я поддържам както трябва.

Двойният стандарт на Джеф засилва доминирането му над Нанси, защото неговото поведение внушава: „Аз съм добър човек, затова заслужавам тези неща; ти не си добър човек, затова ти не заслужаваш“.

Разбира се, не всички мизогинисти са скъперници. Много от тях могат да ви дават свобода с парите, при положение, че ги харчите според техните условия.

„Трагичният герой“

Този мъж има изкривено виждане за себе си като достоен, стабилно работещ и благороден. Неспособен да разбере как урежда собствените си нещастия, той вижда враг в лицето на жената, която го подкрепя. Този мъж е имал финансови проблеми през целия си съзнателен живот и се отнася към парите, независимо дали са ваши, или негови, като юноша. Той гори да обясни, че неговите трудности се дължат на това, което другите са му направили. Неговият „списък на враговете“ може да включва родителите му, които никога не са му давали достатъчно, бизнеспартньор, който го мами или предава, бивша съпруга, „която го е докарала до просешка тояга“, или шеф, който го е уволнил без причина. Въпрос на време е вината за неговото финансово състояние да се прехвърли върху партньорката му.

Когато интервюирах съпруга на Джаки, Марк, той не беше успял да сключи дори една сделка за повече от седем години. От негова гледна точка той правеше най-доброто, но винаги е имало някой, който му пречи, а сега и мърмореща жена. Той каза:

Скапан и изморен съм от това, че цял ден се блъскам да оправя тези сделки със земя, а жена ми никога не се помръдва! Постоянно й говоря, че само една сделка да се осъществи и вече ще бъде лесно, но чувствам, че се боря с целия свят и с нея също. В момента, в който вляза, тя ме започва: „Надвишили сме сметката в банката, днес ми се обадиха трима кредитори, оправи ли се със сделката?“. Мърмори, мърмори и мърмори. Никога не ме оставя да забравя, че тя носи парите. Това, което отказва да разбере, е, че няма начин да се оправят тези сметки, ако не мога да взимам чек от време на време. Трябва да изглеждам като човек, който има няколко хиляди в банката. Но трябва да видите лицето й, ако се опитам да почерпя перспективен клиент. Тя е като всички други жени: обичат те, ако всичко върви добре, но ако има неравности, внезапно започват да се отнасят с вас като с дете!

Това, което Марк нарича „неравности по пътя“ са седем стресови години, през които той не може да спечели никакви пари. В това време спекулативните му начинания са довели семейството до ръба на банкрута, но той отказва да види своята отговорност за финансовите проблеми.

Джаки издържа Марк и двете си деца през тези седем години и често е трябвало да възпира Марк от неговите провали, а той продължава да гледа на нея като на опърничава жена и да я нарича „неподкрепяща“ и „изискваща твърде много“, когато тя го запита за финансовите му начинания.

Някои двойки решават по взаимно съгласие, че жената ще изкарва основната част от дохода на семейството, докато мъжът изпълнява други роли и отговорности. Когато мъжът е мизогинист, жената се наказва за нейната позиция; издръжката й за семейството става друго оръжие от арсенала на женомразеца. Изпълнен с гняв и негодувание към нейните усилия, той още веднъж пренаписва историята, изкривява действителността и умело й прехвърля вината за своите провали.

Розалинд открива, че докато в началото усилията й да спаси Джим са я карали да се възприема като силна, способна и даваща, след няколко години се чувства съвсем различно. Тя обяснява:

През първата година, когато бяхме заедно, антикварният ми магазин вървеше толкова добре, че можех да взема назаем десет хиляди долара от банката за нова стока и можех да го изплатя в края на втората година без проблем. Бях много горда със себе си. Тогава Джим настоя да взема двайсет хиляди в края на втората година. Знаех, че няма начин бизнесът да възвърне парите, но той искаше да се включи и настояваше. Но след това не правеше нищо. Занимаваше се странично с подновяване на мебели, затова си мислех колко хубаво ще е, ако можем да работим заедно. Разширих задната част на магазина, за да може той да работи там, но Джим пак не правеше нищо. Отворих втори магазин, за да имаме повече доходи, но това много ни затрудни финансово. Той не пожела да продава в магазина или да работи мебели, така че трябваше да наема някой друг да дойде във втория магазин. Тогава Джим започна да взима пари от касата. Когато му казах, че не може просто така да бърка и да си взима пари от касата, той избухна и ме нарече „егоистична кучка“. Не можех да разбера защо нищо не вървеше, защо той не правеше нещата, които каза, че иска да прави. Ставах все по-объркана. Колкото повече се отчайвах, толкова повече той се ядосваше. Аз въртях два магазина, пътувах за покупки, организирах изложения, плюс готвене, чистене и осигурявах пари за мен, за него, за сина ми и за неговите две деца. Всичко, което той правеше, беше да репетира на барабаните си и да говори по телефона. Чувствах се хваната в капан, задушавах се. Задълженията ми бяха невероятни и кредитът ми беше провален. Преди да го осъзная, бизнесът ми беше на ръба на банкрута.

Каквото и да прави Розалинд, то не е достатъчно да задоволи Джим.

„Трагичният герой“ обикновено се държи инфантилно и разрушително. Той лъже без угризение. Може да каже на партньорката си, че е платил сметки, без това да е истина; може да поиска кредит с огромна лихва, която нито той, нито партньорката му може да плати. Когато срещне несъгласие, той се нахвърля върху партньорката заради това, че се съмнява в него. Той очаква винаги да има някой, който да му помага и измъква от трудни ситуации. Този някой неизбежно е жената, която го обича.

Без значение какъв е стилът му, мизогинистът винаги смята финансите като първичен източник на сила и контрол. Борбата за финансово доминиране може да бъде по-интензивна, ако жената работи извън дома и е единствен източник на доходи. Не способността да се печелят пари, а способността му да манипулира партньорката е това, което определя неговата власт.

Контрол върху социалния живот

За да се чувства сигурен, мизогинистът трябва да контролира мислите ви, вашите мнения, чувства и поведение. Следователно тези приятели или членове на семейството, които подкрепят неговото мнение за себе си или за действителността, ще бъдат добре дошли в живота ви. Някой, който може да ви покаже различен поглед върху нещата, вероятно няма да бъде приет от него.

Мизогинистът може да използва набор от тактики, които свиват и стесняват вашия свят. Такъв метод е да направи социалния ви контакт толкова неприятен, че да предпочитате да останете вкъщи. Нанси описва как Джеф постига това:

Когато излизахме с други хора, той прекарваше цялото време, проверявайки какво правя. Това ме изнервяше много. Ако ми беше сърдит за нещо, което бях казала на някой друг, когато се върнехме вкъщи, ми казваше: „Ти не си активна“. Това беше неговият термин за кратък разговор от какъвто и да е вид или нещо, което той не одобряваше. „Това беше купчина глупости, която пръскаше наоколо“ — казваше той. Като че ли бях под микроскоп.

Друга тактика за контрол е използването на ядни забележки, избухвания и обиди, за да ви принуди да се откажете от хората, с които той не се чувства удобно. Джаки ми каза, че Марк се държи особено неприятно с приятелките й.

Отидох на конференция с някои от моите приятелки. И той ме обвини, че съм латентна хомосексуалистка! Толкова ме ревнуваше от приятелките ми, че ме унижаваше на публични места. Наричаше ги „писателки на сантиментални романи“ и „досадници“.

Повечето двойки имат приятели от двата пола и някои отделни занимания. Те могат да се наслаждават на съвместно прекараното време, но я няма атмосферата на задушаваща и потискаща близост. В мизогинистката връзка обаче общуването с други хора и собствените занимания трябва да се избягват.

Паула открива, че битките, които трябва да води със съпруга си, Гери, за да има приятели и любими занимания, които не го включват, изисква такова огромно усилие, че тя се отказала от тях.

Стигнах до положение да не виждам никой друг, освен него. Ако кажех, че отивам да видя моите приятелки, той се учудваше. Защо ще искам да прекарвам времето си с тези глупави жени, когато той е толкова интелигентен. „Мога толкова много да ти предложа и разговорите ни са толкова хубави“ — казваше той. Или настояваше, че това е неговата нощ и неговото време. Трябваше да се боря за всеки човек, с когото исках да се видя насаме. След известно време просто престанах да отстоявам личната си свобода.

Много жени правят този вид компромис, за да запазят мира вкъщи. Случайното предаване или озоваване „по гръб“ е част от компромиса, необходим за всяка действаща връзка. Но когато жената постоянно отстъпва пред партньора, така че нейните потребности да са на второ място, тя не може да си поддържа самочувствието. Много жени се предават в битката за собствени занимания и приятели, защото се чувстват толкова изтощени от по-големите битки във връзката, че според тях тази не си струва усилието. Но това не е така, защото контролът върху социалния живот е по-префинен начин да се изолира жената. Това, което го прави толкова коварен, е, че в началото тя може да се почувства поласкана. Може да изглежда, че партньорът е много влюбен в нея и не иска да я дели с никого. В действителност обаче той постепенно я кара да се откаже от хората и заниманията, които са важна част от живота й.

От случаите, когато мизогинистът и партньорката му като двойка общуват с други хора, той може да създаде специален вид изпитание. Може да е очарователен и общителен на публично място, но в момента, в който остане насаме с партньорката си, започва тиради за смешните й приятели, използвайки избора й, за да подчертае още повече нейната непълноценност. Ако в края на всеки социален контакт жената е изправена пред критиките и гнева на партньора, тя може да реши, че излизането с него е болезнено и не си струва.

Друга тактика, която мизогинистът може да използва, за да изолира партньорката си, е да я унижава активно на обществени места. Розалинд открива, че Джим въвел и в социалния им живот обидното и позорно поведение, което използвал срещу нея насаме. Тя ми каза:

Започнах да отбягвам приятелите си, защото никога не знаех как ще се държи. Обиждаше ме пред хората и казваше неща като: „О, не я слушайте. Тя е глупава“. Унижаваше ме толкова често, че стана твърде болезнено да се събираме с хора. Аз се срамувах да видят как понасям малтретирането му.

Самочувствието на Розалинд вече е разколебано от атаките на Джим срещу нея, когато са били сами. Да го слуша как обижда интелигентността и характера й пред приятелите й е повече, отколкото може да понесе. Когато такова нещо се случва често, много жени като Розалинд търсят начини да избегнат социалните контакти като двойка.

Някои мизогинисти обиждат партньорките си, като открито флиртуват пред тях с други жени. Това поведение е предназначено да нарани, да накаже и да унижи. Когато даден мъж използва социалните контакти като възможности за сексуални увертюри с други жени, пренебрегвайки открито партньорката си, той проявява враждебност. Партньорката, разбираемо е, скоро ще бъде ужасена да излиза с него.

Контрол върху контактите с вашето семейство

Ако приятелите или заниманията на партньорката извън дома са проблем за мизогиниста, нейното семейство може да изглежда като още по-голяма заплаха. Той може да смята, че силните й емоционални връзки с тях ще намалят неговия контрол върху нея. Ники открива, че такъв е случаят със съпруга й Ед.

Той проверяваше телефонната сметка, за да види дали съм се обаждала на семейството си. Те живееха извън щата и ако откриеше, че съм се обаждала, изпадаше в един от яростните си изблици и ме заливаше с нападки от словесен боклук. След известно време вече се страхувах да получа дори писмо от майка ми от страх да не го ядосам.

Страхът на Ники от все по-бурните избухвания на Ед е толкова голям, че тя престава да контактува със семейството си, вместо да му се противопостави по този въпрос.

Друг начин, по който мизогинистът прави връзките със семейството ви трудни, е като ги унижава, което всъщност е начин да ви обиди косвено. Гери постоянно напомнял на Паула, че нейното семейство и произход са по-долни от неговите. Той й казвал, че тъй като баща му бил професор, а нейният електротехник, тя е с по-нисък произход сравнен с неговия. Гери не понасял да общува с нейното семейство, защото те били „некултурни, невежи хора“. Внушението, че Паула е тяхно продължение, е друг начин да я принизи и унижи.

Повечето от нас са чувствителни и защитават семействата си, независимо дали сме близо до тях, или не. Както мизогинистът ограничава партньорката си по отношение на приятелите и заниманията й, така той постъпва и с нейното семейство.

Как той използва децата

Мизогинистът може да разглежда децата като силни съперници за вашата обич. Няма значение дали това са ваши деца от предишен брак, негови деца или деца от връзката ви заедно. Той може да ненавижда времето, което прекарвате в работата си, с приятели или да имате други занимания, които не го включват. По същия начин може да е враждебен и ревнив към връзката ви с децата.

Правото му да използва децата в преследването на контрол се основава на неговата убеденост, че в своя дом може да действа както сам реши, независимо как се отразява неговото поведение върху останалите.

Без значение колко са децата, той иска да бъде дете номер едно.

Ревност към децата

Паула открива, че съпругът й Гери е неразумно ревнив към децата им от момента, в който са се родили. Когато първото им дете било бебе, Гери й се карал колко много време и енергия отдава за бебето. По-късно, когато децата станали повече, неговите яростни пристъпи на ревност ескалирали до такава степен, че и най-малката случка го изкарвала от равновесие.

Не смеех да остана без сирене или без неговите любими солети и специалното му вино, защото щеше да е ад. Една вечер, когато си дойде рано и нямаше сирене, започна да крещи. Майка ми беше там и не можеше да повярва. Тя каза: „Гери, крещиш за малка бучка сирене!“. Тогава той започна да ме ругае: „Тази кучка никога няма вкъщи нещо, което да ме зарадва. Всичко е за децата. Това е единственото, за което се грижи, за проклетите деца. Тя не се интересува, че се прибирам уморен от работа, за да издържам мързеливия й задник, и не ми е осигурила сирене вкъщи!“.

Гери не вижда децата като зависими, безпомощни бебета, които имат нужда от неговата защита и тази на жена му, а като съперници за вниманието на жена му. Времето, което Паула отделя за тях се разглежда като доказателство, че тя не обръща достатъчно внимание на Гери.

Тъжната истина е, че никога не е достатъчно. Никога няма достатъчно любов, достатъчно грижи или достатъчно подкрепа за мизогиниста. Той е вечно недоволен, фантазия е да вярвате, че може някога да го успокоите достатъчно или да го накарате да се чувства наистина сигурен.

Атакувайки ви като майка

Повечето от мизогинистите са много чувствителни за ролята ни като майки. Ако партньорката му е всеотдайна към децата си, то мизогинистът смята, че тя го предава и започва да атакува пълноценността й като майка. И все пак рядко истинският проблем е доколко тя е добра като майка. Той принася децата в жертва на гнева си. Така всъщност експлоатира страховете на партньорката си, за да се примири с неговите искания.

Джаки ми разказа как Марк използвал двете им деца, за да отприщи атаките си срещу нея:

Бях на легло след операция и сутринта, на Коледа, децата се събудиха рано и хукнаха надолу по стълбите да отворят подаръците си. Това беше първата Коледа на Марк с нас. Вбесен от поведението на децата, той започна тирада, която продължи през целия ден. Крещеше колко са егоистични, колко алчни, как не мислят за нищо друго, освен за себе си. Имайте предвид, че той говореше за деца на осем и десетгодишна възраст. Крещеше, че развалят празника и че няма да дойде горе при мен да ме види; ще говори с мен, когато се науча да възпитавам проклетите деца. Каква майка съм аз, по дяволите, да отглеждам две животни без маниери. Няма дисциплина, те са извън контрол. Той продължи да ми крещи от долния етаж. Развали Коледата на всички нас, а накрая аз му се извиних, както винаги.

Марк е открил, че винаги, когато атакува децата на Джаки, тя незабавно капитулира. Извиненията са нейният начин да попречи на гнева му да се изсипва върху децата й. Тя смята, че предпазва децата от неговите избухвания, но в действителност му дава разрешение да ги използва във войната си срещу нея. Отстъпвайки и извинявайки се, тя го възнаграждава за пристъпите му на гняв. Вместо да отклони гнева от децата, тя го окуражава.

Триангулиране[1]

Когато една жена не може да разреши конфликтите със съпруга си, понякога използва децата като довереници и съюзници. По този начин децата могат да бъдат пряко замесени във войната на родителите.

След като ми каза за Марк и децата, Джаки си спомни колко съкрушена е била от изповедите на собствената си майка, когато била малка:

Майка ми се оплакваше от баща ми. Тя ми казваше, че всъщност не го обича и аз се паникьосвах, мислейки, че по някакъв начин семейството е заплашено. Ако тя не го обичаше, какво означаваше това за моя живот? Притеснявах се от това, да не се промени всичко внезапно. Не исках да знам, че не го обича, защото в такъв случай трябваше да взема страна. Внезапно бях раздвоила чувствата си. И въпреки че беше жесток, аз започнах да го съжалявам. Започнах да си представям, че го спасявам. Какво ли не си фантазирах: как убеждавам майка ми да го обича отново, така че всички пак да бъдем щастливи. Ще бъдем заедно и аз ще съм в безопасност.

Натоварена с информацията за тайните чувства на майка си срещу баща й, Джаки става част от нездравословния триъгълник, който заплашва нейното чувство за сигурност. Тя е впримчена в конспирацията на възрастните. Този вид ситуации създават напрежение и вина у малкото дете. Те също навреждат на връзките на детето с двамата родители.

Бащите също понякога въвличат децата в нездравословен триъгълник. Мизогинистът може да се опита да настрои децата срещу майка им, като им казва колко некомпетентна, егоистична и нелюбяща е тя. Той може да ги привлича като съюзници, унижавайки я, както съобщава по-голямата дъщеря на Паула:

Един ден с мама се прибирахме с колата, а татко поливаше ливадата. Той обърна маркуча към колата на шега и започна да се смее. Имахме тежък ден с мама и бяхме уморени, така че тя вдигна прозореца, за да не се измокрим. Тогава той започна да крещи. Каза, че тя е „най-грозната шибана кучка“, която някога е виждал. Обясняваше ми: „Лицето на майка ти е като на осемдесетгодишна старица. Само я погледни. Какво прасе!“. Беше ми толкова неудобно за нея, но той продължаваше да крещи, така че всички съседи можеха да го чуят. Той каза колко се радва, че заминава за няколко дни, така че няма да му се налага да гледа лицето й, и така нататък, и така нататък. Продължаваше да се опитва да ме въвлече и мен на своя страна, но аз излязох от колата и изтичах в къщата.

Гери, като много мизогинисти, обича да се подиграва на жена си пред децата. Това поставя детето в ужасно положение — ситуация, в която няма победител. Без значение каква е реакцията на детето, тя ще бъде предателство за единия от най-важните хора в живота му.

Физическа бруталност

За съжаление някои мизогинисти не могат да се въздържат от физическо насилие над децата. Децата могат да не пострадат от случайно пошляпване отзад, макар аз лично да не вярвам в която и да е форма на физическо наказание. Но постоянните наказания, които включват физическа болка и емоционален терор, винаги навреждат. По този начин тиранинът поддържа контрол върху всички от семейството.

През последните десет години съм се специализирала в работа с възрастни, които са били жертви на различни форми на насилие в детска възраст. Открих, че никакви други събития в живота не оставят такива дълбоки белези в самочувствието на човек и не ги предразполагат към сериозни емоционални трудности в зряла възраст.

Когато започнах да работя в тази област, с изненада открих, че хората, които са физически малтретирани от бащите си или тези, които изпълняват ролята им, са ядосани не толкова на мъчителите си, колкото на майките си, че не са ги защитили или че позволяват тормозът да продължи. Те се виждат като жертвен агнец, а майките им са пасивни, слаби и нежелаещи да се противопоставят на мъчителя от името на децата.

Много жени в такива ситуации се успокояват, като си казват: „Не съм направила нищо, как може да съм виновна?“. Все пак, когато жената стои наблизо или гледа на другата страна, когато бият децата й, тя става негласен съучастник в тормоза. Децата й започват да гледат на нея като на съучастник в престъплението, извършвано над тях. Всяко физическо насилие над деца е престъпление.

Последствията за децата

Децата от тези семейства изпитват огромна ярост, напрежение и фрустрация[2]. Когато виждат майките си, превърнати в жертви психически или физически, те се плашат и ядосват. За съжаление те, както и майките им не могат да открият отдушник за този гняв.

Обикновено такива деца изразяват чувствата си по саморазрушаващ начин (acting out): психосоматични оплаквания, трудности в училище и депресии. Нощното напикаване и кошмарите са общи реакции при малките деца. По-големите деца могат да изразят своите чувства, като се бият с връстниците си, чрез безразборни сексуални контакти, употреба на наркотици или други форми на антисоциално поведение. Ако детето е също жертва на физически и/или сексуален тормоз, симптомите на стреса ще са много по-големи.

Децата, чийто баща е мизогинист, са свидетели на много обвинения и атаки между възрастните; те не виждат възрастните да се отнасят един към друг с обич и уважение. Следователно за тези деца е много вероятно да възпроизведат същата семейна драма в собствените си връзки, когато пораснат.

Контролът на мизогиниста върху партньорката му наподобява корени на растение: те се разпространяват в много области на живота. Нейната работа, интересите й, приятелите, децата и дори нейните мисли и чувства могат да бъдат засегнати от този контрол. Самоувереността, самочувствието й също могат да бъдат увредени, като предизвикат значителни промени в начина, по който се чувства и приема света. И все пак, въпреки тези разрушителни последствия, много жени продължават да настояват, че няма нищо във връзките им, което да не е наред. Следващата глава изучава силните емоционални уловки, които правят това парадоксално убеждение възможно.

[1] Съюзяване с трета страна, за да се спечели повече власт в двойката майка — баща. — Б.пр. ↑

[2] Фрустрация — състояние на психиката, което възниква у деца в резултат на липсата на жизненонеобходими грижи като нежност, закрила, признание и любов, както и поради осъзнаване невъзможността за постигане на поставени цели (от лат. Frustration — измама, напразно очакване, неуспех). — Б.пр. ↑

Глава пета
Какво кара жените да се примиряват с насилието

Винаги, когато при мен идва пациентка, която ми казва, че партньорът й я тормози, аз я питам: „Защо се примирявате с това?“. Често отговорът е: „Защото го обичам“ или „Защото се страхувам да го напусна“. Някои казват: „Да се примирявам с какво?“, което показва, че те не правят никаква връзка между тяхното нещастие и поведението на техния партньор. Или, както Джаки ми каза след десет години брак: „Той ми крещи понякога, но въпреки това ние сме луди един за друг“. Всички тези разкази показват едно и също нещо: жената се е вкопчила във връзка, която й носи само нещастие.

Връзката с мизогинист е много интензивна и объркваща, и това е, което затруднява жената да види ясно какво се случва. Но веднъж разбрали причините, поради които се оставят да бъдат малтретирани, те по-лесно биха могли да излязат от омагьосания кръг.

Любовната примка

Джаки омаловажава избухванията на Марк, защото в други моменти тяхната връзка все още я удовлетворява. Тя и Марк все още се любят, смеят се заедно, споделят поверителни неща и се чувстват близки. Чувствата й към Марк са били най-интензивните, които тя е изживявала.

Но добрите чувства, независимо колко са интензивни, са само част от историята. Тъмната страна на връзката с мизогинист е, че за да изживее добрите моменти, жената трябва също да понесе много болка. Всяка жена, която е впримчена в емоционално затормозваща връзка, но я продължава поради интензивността на чувствата си, е в обсебваща любовна връзка.

Обсебващата любов и зависимостта

Обсебващата любов действа като всяко друго пристрастяване, независимо дали е към алкохол, наркотици, хазарт или храна. Има натраплива, нагонна нужда от другия човек. Когато жената е в обсебваща любовна връзка, тя изпитва силна болка и страдание, когато е лишена от партньора си; тя чувства, че не може да живее без него. Връзката позволява да се достигнат „висини“, с които нищо друго не може да се сравни, и за да ги има, жената ще преглътне насилието върху личността си.

Този вид пристрастяване прави жената изключително зависима от партньора. Колкото повече тя го вижда като първостепенен източник на добрите й чувства, толкова повече ще има нужда той да е център на живота й. Запомнете, ревността и собственическото отношение на мизогиниста вече сериозно са ограничили нейния свят. Това е порочен кръг. Колкото по-зависима става тя, толкова по-важен става той. Колкото той е по-важен, толкова повече тя желае да му се отдаде, така че да останат малко неща в нейния живот извън неговия. Това я държи впримчена много здраво.

Парадоксът на властната жена

Много жени, които стават емоционално зависими от партньорите си мизогинисти, са изключително независими в други сфери на живота. Когато казах на Розалинд, че е подвластна на Джим, тя много ми се ядоса. „Аз не съм зависима“ — отговори тя. „Въртя два бизнеса и нося парите вкъщи. Аз издържам него и трите деца от двата брака.“ Но Розалинд беше зависима от Джим — самочувствието й зависеше от неговите настроения. Когато й беше ядосан, той унищожаваше самочувствието й и вярата в нейната компетентност.

Този вид зависимост кара жената да вярва, че тя не може да съществува емоционално без любовта на партньора си. Нейното чувство за собствена ценност е обвързано с неговата оценка за нея, без значение какво е постигнала в живота. Лаура даде отличен пример за този парадокс:

Беше поразително колко различно се чувствах на работа и вкъщи. На работа хората ме уважаваха и аз имах подчертано усещане за своята интелигентност и компетентност. Но в минутата, когато влизах през входната врата, се разпадах на парчета. Изведнъж не можех да направя нищо както трябва. Боб ме нападаше веднага за всички неща, които правех погрешно, за това колко глупава бях. Стигнах до там да се страхувам да вляза през вратата. Открих, че търся извинения, за да оставам до късно на работа.

Това, което прави вкъщи жените уязвими за малтретиране, независимо колко добре се справят навън, е убедеността, че нуждата й от любовта на партньора е най-важното нещо в нейния живот. Възнаграждението с успех, финансова печалба, статут и престиж бледнеят в сравнение с тази потребност. В допълнение на това, нашата истинска природа и слабостите обикновено стават явни само при интимна връзка. Лицето, което представяме на външния свят може да има малко общо с това, как се чувстваме, как очакваме да се държат с нас и какво бихме приели от партньорите си.

Малтретиране и обсебваща любов

Повечето хора очакват, че жената, която е малтретирана от партньора си, ще се оттегли от него. Но в подобна връзка са случва точно обратното. Нищо не привързва жената към мизогиниста по-силно от неговите люшкания между любов и насилие.

Повечето от нас сме играли на хазартни игрални апарати в един или друг момент. Спомнете си колко е трудно да се оттеглите, след като веднъж сте започнали да играете. Една от причините да не се откажете, е убедеността ви, че печалбата ще дойде всеки миг. Очакването създава напрежение и вълнение. Изплащанията стават случайно и в различен обем, но достатъчно често, за да поддържат надеждата ви. Същият ефект се получава и когато вашият партньор е мизогинист: понякога той е добър вкъщи — понякога е зъл. Невъзможността да знае кога ще получи любов и кога — тормоз, държи жената зависима и извън равновесие.

Искам да повторя още веднъж това, което казах в увода: не говоря за мазохизма на жените. Всеки път, когато любовта и болката са едно цяло, както е в тези връзки, се поставя неизбежният въпрос: „Наистина ли не й харесва? Не е ли това начинът, по който тя иска всичко да бъде?“. Отговорът е „не“. Има предостатъчни поведенчески данни, че това, което жената прави, е да търси начини да направи партньора си по-мил и любящ. Мазохизъм се определя като състояние, при което човек изпитва удоволствие от болката. Жената, която е попаднала в мизогинистка връзка в действителност всякак се опитва да избегне болката.

В търсене на вълшебния ключ

Противоречивото поведение на мизогиниста създава убеденост у партньорката, че от нея зависи да оправи това, което не е наред в отношенията им. Без да го осъзнава, тя може да е започнала „бартерни сделки“ за любовта и одобрението на партньора си. Ники, младата полицайка, ми каза:

Понякога чувствам, че мога да контролирам отношението му към мен, ако действам така, както той иска и ако правя това, което той ми казва.

Ники се е впуснала в търсенето на вълшебния ключ: правилният начин по който да се държи, така че Ед да бъде постоянно внимателен и обичащ. Тя вярва, че съгласявайки се с всичко, което той иска, ще може да го поддържа в добро настроение и да избегне лошото. Ед, както всеки мизогинист, подкрепя това убеждение: той често й повтаря, че ще бъде винаги добър, само ако тя спре това или промени онова.

За съжаление няма вълшебен ключ. Избухванията на мизогиниста, както и неговата нежност, обикновено не зависят от това, как се държи партньорката му. Той се ръководи от своите вътрешни демони (Глава шеста изследва това в подробности). Следователно няма начин да се гарантира доброто му настроение или да се елиминират гневните му изблици.

Нанси ми каза:

Имах навика да седя в спалнята и да репетирам начини, по които да говоря с него така, че той да не побеснява. Упражнявах същите думи по десет или дванайсет различни начина, докато усетех, че съм попаднала на точния подход, който няма да го разстрои.

Това, което Нанси открива, е, че няма никакво значение как казва нещата на Джеф, тъй като той е еднакво склонен както да избухне, така и да я целуне.

Паула също вярвала, че има вълшебен ключ, и тя също искала да прави сделка с достойнството си, опитвайки се да направи съпруга си по-любящ:

Гери ми каза: „Ако си поплакваш малко от време на време, ще спра да ти крещя“. Аз действително имах необходимост да си поплача, но това също не помогна.

Когато жената вярва, че има вълшебен ключ, тя вероятно ще мобилизира цялата си енергия в безплодната задача да се опитва да го намери, и в този процес тя изоставя правото си да се отнасят добре с нея. Поради това, че емоционалното й състояние е свързано с променливите настроения на партньора, тя губи способността си да защитава интересите си, да бъде упорита и да е уверена в решенията си.

Капанът на надеждата

Пламенната надежда на всяка жена, чийто партньор е мизогинист, е, че нещо ще се случи и той ще се промени, фантазия е, че той ще я прегърне и ще каже: „Знам, че се държах ужасно с теб. Моля те, прости ми. Аз те обичам и никога няма да ти крещя. Отсега нещата ще бъдат различни“. Жената се надява и на най-малкия лъч светлина, за да укрепи тази надежда.

Лаура си спомня такива моменти в нощта преди сватбата им:

Той ме събуди в шест часа сутринта и започна да се извинява. Каза, че е в стрес, че никога няма да се случи отново. Говореше ми колко много ме обича и колко много се нуждае от мен, колко много го е срам, че се е държал толкова лошо, че е направил грешка. Толкова искрено се извиняваше и беше така безкрайно нежен и очарователен, че ме затрогна. Аз бях убедена, че най-лошото, което можеше да се случи, вече е зад нас и че от сега нататък всичко ще бъде чудесно.

По време на брака им този модел на схватки и сдобряване оцветил надеждите на Лаура. Избухванията на Боб обикновено били последвани от извинения, цветя и сълзи. Това не само е било вълнуващо за Лаура, но тя го е изживявала като доказателство, че Боб наистина ще се промени. Разбира се, неговите промени били само временни.

Извинения като тези са безотказно действащи капани: те окуражават очакването, че нещата ще бъдат по-добре в бъдещето. Но надеждата трябва да бъде насочена натам, където ще бъде ефективна. Да се очаква, че мизогинистът ще се промени магически, е безсмислено. (Виж Част втора, за да научите как да пренасочвате очакванията си от промяна в него към промяна на връзката.)

Надеждата, че той ще се промени, търсенето на вълшебен ключ и силата на любовта й се съчетават, така че поставят жената в много уязвимо положение. Като приема неговите обиди, унижения и плашещите тактики, тя му дава огромна власт над себе си: сега той може да контролира поведението й и чувствата й чрез смяна на настроението. Това може да постави жената в ужасно положение.

Капанът на страха

Страхът в интимните отношения действа на няколко равнища. На едно ниво е страхът за оцеляване — страх дали ще се справите финансово сами, страх от бедността, страх да сте единствената, издържаща децата, и страха да сте сама, който задържа жените да не напускат връзки с насилие. (Виж Глава петнайсета за задълбочено обсъждане на тези страхове и начините, чрез които да се справим.) Но страхът присъства във връзката с мизогинист дълго преди жената да е започнала да мисли за напускане. Тези страхове са резултат от взаимоотношението между жената и партньора й.

Страхът от чувствата, които предизвиква у нея

Когато женомразецът крещи на партньорката си, тя получава съобщение, че е загубила любовта му за момента. Поради това, че е станала много зависима от неговата любов и одобрение за емоционалното си състояние, когато той оттегли любовта си, тя има усещането, че нейният свят е разбит. Както го описва Розалинд:

Когато Джим е в лошо настроение и започва да се отдръпва от мен, чувствам затопляне в стомаха, което след това обхваща цялото ми тяло. Усещам кожата си стегната и настръхнала, и краката ми отслабват. Струва ми се, че не мога да вървя. Гади ми се, треперя, главата ми започва да блъска и сърцето ми се разтуптява. Това е най-лошото нещо, което някога съм чувствала. Истински ужас е.

Такива омаломощаващи страхове не са необичайни за жените с партньор мизогинист. Физическият и емоционален стрес, които са резултат от понасянето на неприятностите с мизогиниста, могат да бъдат толкова болезнени, че жените биха направили каквото и да е, само за да го избегнат, включително да толерират нерационалното поведение на партньора си.

Важно е да се запомни, че без значение до каква степен жената е в стрес, партньорът й разглежда нейната болка като нейна вина. Тя няма право да каже „ох“, когато й причинява болка, особено ако болката е реакция на неговото поведение.

Страх от това, какво той може да направи

Съчетан със страха на жената от загубата на любовта на партньора си и от това да бъде наранена емоционално, е страхът от това, какво може той да направи, ако тя наистина го разстрои. Мизогинистите могат да бъдат много заплашителни, когато са ядосани, и винаги съществува страхът, че гневът им може да ескалира във физическо насилие, дори ако никога действително не са удряли партньорките си. Лорейн описва как Нейт успявал да я държи унизена и уплашена:

Лицето на Нейт ставаше червено като цвекло, вените на врата му изпъкваха, целият му образ се изкривяваше. Той винаги чупеше нещо и крещеше. Бях ужасена от него.

Въпреки че реално Нейт никога не е удрял Лорейн, неговото поведение било толкова експлозивно, че въздухът между тях съдържал заплаха за насилие.

В допълнение на заплахите за физическо насилие над партньорката, мизогинистът може да заплаши да нарани себе си или децата. Може да заплаши да спре всички пари или че ще си намери някоя друга и ще си отиде, ако партньорката му не прави това, което той иска. Колкото повече жената се покорява на тези заплахи, толкова по-малко власт има тя във взаимоотношенията. Веднъж след като се е почувствала безпомощна, страховете й стават дори още по-смазващи.

За да се избегне живот в състояние на такъв болезнен, интензивен страх, много жени ще започнат да вършат някои много сложни психологически маневри. Поради това, че усещането на жената за емоционалното й състояние зависи от доброто настроение на партньора й, тя не може да си позволи да го види като жесток и ирационален; тя трябва да го види като любящ. За да направи това й се налага да промени убеждението за себе си и своите възприятия за него, така че да не вижда нещо нередно във връзката им. Следващата й стъпка — и то най-опасната — е да убеди себе си, че тя действително заслужава неговото лошо отношение.

Капанът на тайното споразумение

Въпреки че любовният капан и капанът на страха са силни психологически уловки, жената може все още да запази способността си да възприема ясно това, което става с нея. Становището: „Знам, че гаден, но го обичам“ показва, че тя не изкривява реалността; тя вижда, че партньорът й се държи лошо, но възприема това като неприятно условие на неговата любов. По подобен начин, жената, която казва: „Примирявам се с лошото му държание, защото се страхувам от него“ също знае, че е била малтретирана, но е парализирана от страховете си.

За съжаление мизогинистът има други тактики, за да държи партньорката си в капана, една от които е да я накара да повярва, че тя е виновна за всичко, което не е наред между тях.

Веднъж повярвала на неговата версия за връзката — че той е „добър“, а тя е „лоша“, че той е „прав“, а тя „греши“, че нейните недостатъци са причина за избухванията му и той действа по този начин само защото се опитва да й помогне да стане по-добър човек — тя е стъпила в сумрачната опасна зона на изкривените възприятия. Да приеме неговата версия за действителността означава, че може да се откаже от своята. Това е времето на Алиса в Страната на чудесата. Тя може все още да съзнава, че е била малтретирана, но въвежда „основателни причини“, за да го обясни. Това, което прави този преход толкова разрушителен за нея, е фактът, че е започнала да му помага да я тормози. Тя отхвърля собственото си разумно съждение, присъединява се към него в преследването й и намира обяснения, за да оправдае поведението му. Аз наричам този процес тайно споразумение. То заздравява всички други капани.

„Той е добър, а аз съм лоша“

Една жена, която се обади в моето радиопредаване, започна със следното: „Искам да работя върху своята ревност“. Когато я разпитах, излезе, че съпругът й, който я осъждал, че е ревнива, винаги я пренебрегвал на тържествата. Той флиртувал с всяка жена там и се държал, като че ли е ерген. „Да работите върху своята ревност?“ — й казах аз. „Какво ще кажете да поработите върху противното му поведение?“ Тя ме увери, че това, което той прави, е хубаво; проблемът бил в нея. Той я беше убедил, че ако тя може да престане да бъде толкова ревнива и собственически настроена, всичко ще е наред. Тя знаеше, че не харесва поведението му, но за да му придаде смисъл, трябваше да гледа на себе си като на злодей; трябваше да приеме вината за лошото поведение на партньора си. Всъщност тя имаше всякакво основание да се чувства ревнива и да се конфронтира с него за това. Неговото поведение спрямо нея на публично място беше обидно и унизително. Но тя отдавна беше възприела ролята на „лошия“ в техния брак. Беше научила от минал опит, че ако се чувства зле, вината е нейна. Друг извод не се позволяваше. Както за много жени, въвлечени във връзка с мизогинист, така и за нея беше по-лесно да обвини себе си, отколкото да види лошите черти от характера на партньора си.

„Той го прави само за да ме направи по-добър човек“

Когато една жена защитава поведението на партньора си въз основа на това, че той я учи как да стане по-добър човек чрез крясъци, постоянно критикувайки я и обиждайки я, тя се опитва да оправдае ирационалното поведение на съпруга си. Джаки попадна в този капан не един път с Марк.

Предполагаше се, че той ще вземе голям хонорар за сделка, която направи, но както толкова често се случваше, не успя да я оформи добре. Вместо да получи десетте хиляди долара, за които се били разбрали, партньорът му плати уикенд за двама ни в някакъв скапан курорт. Когато ни показаха стаите, ми стана лошо. Изразих мнение, че Марк е бил измамен от този човек. Марк се обърна и ме погледна, като че ли излизам от пещерата. След това започна да ми чете лекция за това, колко неблагодарна, алчна и свръхизискваща съм. Каза ми, че не вярвам в хуманността, че ми липсва всякакъв духовен ориентир и че ако бих могла да се отуча да бъда такъв материалист, мога да бъда порядъчно човешко същество. Когато свърши, бях убедена, че той е прав. Аз бях ужасен човек с духовен дефицит. Бях също сигурна, че единствено Марк можеше да ми покаже как да стана такъв добър човек, с когото той би се гордял.

Един от начините, чрез които мизогинистът избягва поемането на отговорност за насилническото си поведение, е да постави неясен идеал за това, каква трябва да бъде партньорката му. В брака на Джаки недостатъците на нейния характер бяха повтаряща се тема. Марк съдеше поведението й като съдия от последна инстанция. Това, което го правеше толкова разрушителен за Джаки, е, че тя вече беше започнала да вярва в отрицателните му оценки за нея. Извършила това, сега беше нейна задача да обнови себе си, за да изпълни неговите изисквания. Като атакуваше характера на Джаки, Марк отвличаше вниманието й от лошото състояние на бизнеса си.

Изявления като: „Старая се да се подобря“, „Той само ми помага да стана по-добра“, „Той се опитва да ме накара да осъзная своите грешки“ и „Старая се да живея според неговите очаквания за мен“ показват, че възприятията на жената са били изкривени от атаките на партньора й; тя не само защитава неговото лошо отношение към нея, но и обвинява себе си за това, че го е причинила.

Стокхолмският синдром

Приписването на добри мотиви на хората, които ви вредят, не е ограничено само до тези, които са в мизогинистки връзки. Социолозите първи описаха това поведение и го нарекоха Стокхолмски синдром, след като анализираха събитията, които се случили по време на банков обир в Швеция. Вместо да мразят отвлеклия ги мъж, който ги държал като заложници, пленниците започнали да го защитават. Те проектирали[1] положителни мотиви върху престъпниците, в опит да намерят сигурност във враждебна, заплашваща живота ситуация. Някои от хората, които били задържани като заложници от крадците, започнали да показват чувства, съчетаващи любов и съжаление към тях. Този феномен става по-ясно видим и обсъждан с разрастването на международния тероризъм.

Убедена съм, че за много жени в мизогинистки връзки Стокхолмският синдром действа. Той се забелязва най-често в областта на ревността и собственическото отношение. Като че ли мъжът притежава свободата на партньорката си и може да й я дава като милостиня на части, когато той реши. Естествено това е случаят с Каръл, която дойде при мен след като със съпруга си Бен участвала в сватбен уикенд и разбрала, че техният двайсет и седем годишен брак има проблеми. Каръл говореше за Бен, като че ли той беше доброжелателен пазач на затвор:

Аз наистина искам да завърша този курс по подреждане на цветя. Това е нещо, което винаги съм желала да правя, но той не ме пускаше, защото не можеше да понася да не съм пред очите му. Последния път, когато поисках да отида на курс, реших да го направя, без значение какво казва той. Но той побесня и ми взе ключовете от колата. Въпреки това аз знам, че не бива да се оплаквам. Той е такъв само защото ме обича толкова много.

Каръл беше започнала несъзнателно да се идентифицира със своя потискащ съпруг. Тя не само защитаваше нерационалното му собственическо отношение, но и тълкуваше контрола му като „любящ“ към нея.

От всички неефективни неща, които жената прави, както съзнателно, така и несъзнателно, за да направи връзката със своя партньор по-малко болезнена за нея, негласният договор е и най-префиненият, и най-разрушителният за нея. Веднъж след като е започнала да формира тайно споразумение с партньора си, тя губи ясна представа за истинската същност на нещата, които стават между тях. Стремежът й да изкриви реалността, за да съвпадне с вижданията на партньора й, показва, че възприятията й са сериозно нарушени.

[1] Използвана е в психологически смисъл. Проекция (projection) — приписване на собствени желания или импулси на хора или предмети от външния свят. — Б.пр. ↑

Глава шеста
Как се създават мизогинистите

Категорична съм в съжденията си за мизогинистите. Наричам поведението му нечувствително, тормозещо, неприемливо и жестоко. Всичко това е истина — но сега е време да направим портрета му по-пълен. Когато започнем да изследваме силите, които движат мизогиниста, откриваме, че неговото насилническо поведение е прикритие за огромната му тревожност, свързана с жените. Той е приклещен в конфликта между своята нужда от любовта на жената и дълбоко вкоренения страх от нея.

Този мъж се нуждае, както всички нас, от чувството, че е обект на емоционална грижа и че е обичан. Иска да усеща сигурност. Като възрастни задоволяваме тези копнежи чрез физическа интимност, емоционално споделяне и когато станем родители. Но мизогинистът намира тези копнежи плашещи. Неговите нормални нужди от женска близост са смесени със страховете, че тя може да го унищожи емоционално. Той храни тайното убеждение, че ако обича жена, тя ще има властта да го нарани, да го лиши от нещо, да го погълне и да го напусне. Веднъж приписал й такива грандиозни и митични сили, тя се превръща в страшна фигура за него.

В усилието си да успокои тези страхове, мизогинистът се стреми, обикновено несъзнателно, да направи жената в своя живот по-малко властна. Той действа с тайната увереност, че ако може да й отнеме самоувереността, тя ще бъде толкова зависима от него, колкото и той от нея. Като я прави слаба, така че да не може да го напусне, той успокоява някои от собствените си страхове да не бъде изоставен.

Всички тези интензивни, противоречиви емоции правят от партньорката на мизогиниста не само обект на любов и страст, но и фокусна точка на неговата ярост, неговата паника, неговите страхове и неизбежно на неговата омраза.

Разбирам, че като използвам думата омраза в контекста на интимната връзка, й придавам както експлозивен, така и противоречив смисъл. Това е дума, която повечето хора не обичат да използват. Но тя е единствената, която описва достатъчно добре съчетанието на враждебност, агресия, отвращение и жестокост, които мизогинистът показва в поведението към партньорката си.

Когато изследваме преживяванията в ранното детство, които са създали дълбоко скритите страхове на мизогиниста, започваме да разбираме защо се държи по този начин. Начинът, по който неговите родители се отнасят помежду си и с него, ни дава важни прозрения за това, как той е станал такъв.

Важното равновесие между майката и бащата

Докато и двамата родители се грижат заедно за отглеждането на сина, те имат различни задължения. Майката е възпитател и първостепенен източник на удобство, а бащата му помага да се измъкне от нейната опека, така че да не стане прекалено зависим. Обаче в семействата, от които произхождат мизогинистите се получава точно обратното. Бащата е или твърде суров, или твърде пасивен да отдели момчето от майката, така че то няма никаква друга възможност, освен да направи мама център на вселената.

И двамата родители участват в установяването на тази ситуация. Майката, вместо да се занимава с възпитанието и отглеждането на сина, е склонна да се опита да го накара да задоволи нейните потребности. Жените от бракове с проблеми често се опитват да решат проблемите си чрез децата. Дали жената постига това свръхмерно изискване чрез отхвърляне или потискащ контрол, резултатите са едни и същи: момчето става твърде зависимо от нея.

Без да го разбира, в зряла възраст той прехвърля тази зависимост, както и конфликтите, и страховете, които вървят с нея, върху жената в живота му. Мизогинистът вижда своята майка като имаща властта да го фрустрира, да оттегли любовта си от него, да го контролира, да го кара да се чувства слаб или да отправя безкрайни изисквания към него — и той сега гледа на партньорката си като имаща същата власт.

Бащата, който не дава на сина си никаква алтернатива на влиянието на майката, оставя момчето само с неговите страхове и с паническите му чувства на уязвимост и нужда.

Когато бащата е мизогинист

Когато Ники дойде за консултации в опит да спаси брака си с Ед, аз й казах, че можем да напреднем много по-бързо и ефективно, ако Ед желае да участва в терапията. Той много се съпротивляваше; гледаше на потребността от терапия като знак за слабост. Все пак страхът му да не загуби Ники победи. От курса на терапия с Ед излезе, че той е повтарял с Ники същия вид отношения, които неговият баща, офицер, е имал с майка му.

Майката на Ед била свенливо момиче от работническо семейство в Южните щати. Тя срещнала бащата на Ед, когато бил във военна база близо до дома й. Оженили се сред кратко ухажване и отначало бащата на Ед бил изключително собственически настроен и арогантен със съпругата си. Той имал много закостенели разбирания за ролите на мъжа и жената. Както Ед си спомня, любимата максима на баща му била: „Някой трябва да командва и този човек съм аз“.

„Ще бъдеш в безопасност само ако си като татко“

Ед, по-големият от двамата синове, израснал с ясното съзнание, че баща му е безспорният авторитет вкъщи. Баща му тормозел физически както жена си, така и синовете си. Бил маниак на тема чистота и правел проверки с бяла ръкавица всяка вечер, когато се връщал вкъщи. Ед си спомня:

Боже, той беше груб. Идваше и ако имаше някаква мръсотия, прах, разпилени съдове, наказваше. Никой не беше свободен от наказания, дори майка ми. Ако замърсеше нещо, той я шляпваше. Никой не отговаряше и никой не поставяше под въпрос мнението му. Просто правиш каквото ти е казано. Беше истинско копеле, но получаваше винаги това, което искаше. Имаше един начин да се направи всичко — неговият начин. Недопустимо беше да има „дискусия“ за някаква идея или каквото и да е, защото той знаеше всичко, дори това, което ни учеха в училище. Ако се върнех вкъщи с някоя модерна идея в областта на политиката, той би ме застрелял.

Единствената сигурност за Ед като дете е била да повтаря като папагал поведението на страшния си баща по всякакъв начин. Той си обещал: „Когато порасна, ще крещя и викам на всеки, и ще третирам хората по начин, по който аз искам, защото това трябва да прави един мъж“.

Като толкова много деца, чиито бащи са тирани, Ед може да види само две възможности: да избере поведението на своята майка, което означава да бъде слаб, безпомощен и жертва (братът на Ед направил това; той станал изключително плахо и болнаво дете, а като зрял човек — никога не се задържал на работа, и сега на трийсет години все още живеел с майка си), или да бъде като своя баща и да има чувство за власт и контрол. Ед приел втората възможност. Идентифицирайки се с баща си, той се научил да тиранизира и тормози хората.

Татко винаги постъпва правилно

Момче, което е възпитано в такова семейство, опознава света само чрез тесните, ограничени възгледи на бащата. Той не е научен да изследва нови идеи или да формира собствено мнение и отношение към живота, нито му се позволява да прави малки грешки. Когато Ед се опитвал да бъде различен от своя баща, бил жестоко наказван. Ако е различен от баща си, това означавало, че е лош. Баща му гледал на всякакви различия като предателство от страна на сина му. „Ще научиш — Ед си спомня баща му да казва, — аз ще спечеля. Аз съм по-добрият генерал. Аз се бия по-добре и имам по-добра стратегия.“

Тираничният баща установява минидиктатура, в която само той може да изразява мнение. Много от тези изяви целят да ядосат и накажат всеки, който не се съгласи с него. Няма никаква възможност детето да изрази своите мисли или чувства, ако те се различават по някакъв начин от тези на бащата. Този вид потисническа система неизбежно поражда много гняв у детето, но то няма право да го изрази. Тогава гневът се натрупва вътрешно.

„Единственият начин да се контролират жените, е да се малтретират“

За съжаление таткото на Ед е изградил у него модел на тираничния баща и съпруг.

Ед ми разказа следното:

Горката ми майка не можеше да му се противопостави. Ако той искаше нещо да стане по един или друг начин, то ставаше точно така. И ако тя не се подчинеше, той я биеше. Винаги я съжалявах, защото тя не беше равностоен противник.

Посланието, което Ед получава като дете, е, че малтретирането на жените е приемливо и че мъжете са властни, докато жените са безпомощни. Едновременно с болката, която Ед чувства при насилието върху майка си от баща му, той развива тайно презрение към нея, защото тя е неспособна да се защити и да се погрижи за себе си.

Мъж, който е възпитан от баща мизогинист, може да възприеме много рано в живота бащиното презрение към жените. Момчето научава, че мъжът трябва винаги да контролира жените и че начинът да се постигне този контрол е те да се уплашат, да им се причини болка, да бъдат унижавани. В същото време той научава, че единственият сигурен начин да получи одобрението на баща си, е да се държи като него.

Когато майката е жертва

Жена, която се подчинява на малтретиращото поведение на съпруга си приема ролята на жертва и се държи повече като безпомощно дете, отколкото като възрастна. Тя оставя цялото задължение на възрастните към децата само на единия родител — бащата. Както видяхме, бащата може да бъде много ужасна личност. Когато майката се отказва от ролята си на възрастна, тя не само лишава децата си от силна майчина фигура, но ги оставя без защита от баща им.

„Нуждите на жените са съкрушителни“

Спомням си я коленичила до мен, хлипаща на гърдите ми. Не може да съм бил на повече от шест или седем години. Тя плачеше и плачеше колко лош е татко към нея и колко е нещастна. Това наистина ме разкъсваше. Тя казваше как аз съм целият й живот и единственият, който наистина я обича. Заклех се пред себе си, че ще направя всичко, което мога, за да бъде щастлива.

Това изказване на Ед показва как майка му е разменила ролите с него. Тя става нуждаещото се, уплашено дете, а от Ед се очаква да бъде грижовният родител.

Но как може това малко момче да се справи с проблемите на възрастните, които майка му слага върху неговите рамене? Той се опитвал, като всяко дете, да бъде това, което майка му искала да бъде. Развил грандиозни фантазии, в които намирал начин да я спаси от ужасния й живот. Но когато не бил способен да облекчи страданията й, оставал с огромно чувство за вина и провал. Пред лицето на смазващото нещастие на майка си за Ед нямало друг път, освен да се почувства неспособен да реагира.

Разменяйки ролите със своя син, майката му съобщава, че от него се очаква да утеши, да защити и да се грижи за нея. Тя може да внуши това на детето по различни начини: може да страда сама, но може да обременява съзнанието на детето си със своите проблеми и нещастие. Може да каже на сина, че няма възможност да се грижи за себе си и че без неговата любов няма нищо, за което да живее. Може често да се разболява или хронично да е депресирана, да пие много или да се впусне в някаква друга форма на саморазрушително поведение. Без значение как показва страданието си, резултатът е същият: малкото момче чувства, че отговорността — да я направи щастлива — е негова. Той вярва, че от него се очаква да спаси майка си. Натоварвайки сина си с роля, която той не може да изпълни, тази майка допуска да се натрупат у него дълбоки негодувания, които по-късно ще се превърнат в гняв към жените.

„Мама не може да съществува без мен“

Ед все още се грижи за зависимата си, безпомощна майка. Баща му я напуснал заради друга жена, когато той бил на 12. Това създало огромни емоционални и финансови трудности за семейството и принудило Ед да приеме ролята на баща си. До днес тя все още разчита на Ед да спасява нея и по-малкия й син. Без да разбере, пред мен Ед разкри колко й е ядосан:

Някой трябва да се грижи за тях. Ако баща ми не беше ни напуснал, нещата щяха да са други, но тя никога не го разбра, тъй че аз трябва да помагам. Потиска ме това, че не иска да научи прости неща, като да се оправя със собствените си финанси. Винаги трябва да ходя и да проверявам дали електричеството не е изключено, или пък от банката ме викат и ми съобщават, че отново е подписвала чекове и тогава трябва да отида и да се погрижа за проблемите й.

Въпреки че Ед прехвърля голяма част от гнева към майка си върху съпругата си Ники, той стана много отбранителен, когато предположих, че майка му е истинската причина за гнева му. Ако признае това, щеше да се почувства много виновен. За него беше по-безопасно да насочи гнева си към Ники. Тя го потвърди:

Ужасявах се, когато той трябваше да ходи и да я вижда, защото до един час след като се върнеше, избухваше за нищо. Разбира се, не мога да му кажа, че може би побеснява от нейното поведение, а не от мен, или че може би трябва да я остави да решава собствените си проблеми.

Като спасява майка си, Ед има възможност да се чувства с известна власт и значение като дете и след това като възрастен. Като управлява всеки, включително жена си, той намира свой начин да се опита да компенсира дълбоките си чувства на непълноценност и безпомощност.

Когато една майка разчита по този начин на сина си, тя го кара да се чувства уплашен и обременен от потребностите на жените по-късно в неговия живот. Ако някоя жена изрази някаква болка или необходимост от него, той вероятно ще реагира с отвращение, гняв и презрение, защото тя ще му напомни за безпомощността на майка му, която го е накарала да се чувства непълноценен.

„Няма жена, която да ме обича достатъчно“

Поради това, че толкова много от енергията на майката отива в собственото й страдание, на нея й остава малко за нуждите на децата. Синът не получава постоянната майчинска подкрепа, грижи, защита, напътствия и признание, които той изисква.

Всички деца копнеят да се чувстват сигурни, защитени и обичани от своите родители. Също така те имат нужда да им се разреши да пораснат и да станат независими хора. Парадоксално, хората могат да станат независими възрастни само ако нуждите им от зависимост са удовлетворени в детството. Ако потребността им от зависимост не е удовлетворена, у тях настъпва болезнена празнина и това чувство се пренася в зряла възраст.

В началото Ед вижда майка си като единствен източник на грижи, както и всяко дете. Той очаквал от нея да изпълни всички негови потребности. Не можел да очаква от баща си обич и грижовност, тъй като той е бил плашеща фигура, до която не смеел да се доближи. Когато Ед не могъл да получи от родителите си това, от което се нуждаел, той не забравил за тези потребности, а ги пренесъл в зрелия си живот и по-специално във връзките си с жени. Като възрастен той очаква жените да удовлетворят отчаяната му нужда от майчински грижи, които никога не е получавал като дете.

Няма начин Ники или която и да е друга жена да може да даде достатъчно на Ед, за да задоволи тези потребности от детството му. Но поради факта, че емоционалното му развитие е било осакатено, той не може да разбере това и се чувства ядосан, разстроен и разочарован от Ники. За него тези чувства оправдават малтретиращото му отношение към нея.

Създаването на мизогиниста

Чарли дойде на терапия след разпадането на третия му брак. Той и тримата му братя и сестри израснали в източната част на щата Тенеси. Баща му бил действен, амбициозен човек, който се издигнал от дърводелец до съдружник, в преуспяваща фирма. Майката на Чарли, родена в земеделски район в много бедно семейство, успяла да завърши две години в колеж. Тя станала счетоводителка. Когато се омъжила, спряла да работи. Съпругът й я ужасявал и се отнасял с нея зле. С годините тя ставала все по-разстроена и започнала да използва децата си като щит, за да отблъсква атаките на съпруга си.

„Не можеш да имаш доверие на жените“

Баща ми беше много брутален човек. Имаше навик да сяда на масата за вечеря с метлата близо до себе си, и ако не си направил нещо, което е трябвало да свършиш тоя ден, получаваш удар по лицето с дръжката на метлата. Което беше по-лошо, той поръчваше на мама какво да правим през деня, а тя забравяше да ни каже. Татко си идваше вкъщи и разбираше, че нищо не е направено. Естествено е, че искаше да знае причината. Ние казвахме, че не сме знаели, че трябва да го направим и след това той се обръщаше към мама и казваше: „Каза ли им?“ и тя отговаряше: „Разбира се, че им казах!“. Тогава той ни биеше: защото не сме го направили, и защото наричахме майка си лъжкиня. Тя наистина ме предаде. Оставяше ме на бруталността му и не ме защитаваше. След това тя започна да краде пари от мен, когато работех, защото се страхуваше, че татко ще побеснее, когато разбере, че е изхарчила определените й пари. Беше като безпомощно дете. Аз бях повече родител на нея, отколкото тя на мен.

От една страна, Чарли е трябвало да се грижи за инфантилната си и с лабилен характер майка, а от друга страна тя го е предала. Лъжейки, за да се защити, тя става причина Чарли да изтърпи физически тормоз от баща си. От това той получава посланието, че жените са вероломни, безпомощни и не може да им се има доверие. Той натрупва дълбоко негодувание и неизразен гняв не само към майка си, а и към всички жени.

Децата очакват различни неща от всеки от родителите си. Традиционно, от майката се очаква да пази и защитава децата си, докато на бащата се гледа като на глава на семейството, предимно изкарващ пари, решаващ проблемите и възпитаващ роли, които често изглежда му дават право на уважение и обожествяване без значение как се държи. Много малтретирани деца обвиняват своите майки повече, отколкото своите бащи за тормоза, който са изживели. Допълнителната потребност на момчето да се идентифицира с баща си го кара да оневинява бруталността на бащата. То търси вината само у майката, защото тя не го е защитила от психическия и физически тормоз. От нея се очаква да бъде източник на цялата любов и сигурност.

В зряла възраст Чарли открива, че е привличан от безпомощни, изоставени жени, които много приличат на неговата майка. Без да го разбира, той се опитва да осъществи като възрастен това, което не е успял да реализира като дете: да спаси своята непълноценна, разстроена майка. Но все пак неговата потребност да спасява е придружена от еднакво силната нужда да отмъсти за страданията, които му е донесла майка му, когато е бил малък. Като възрастен той може да задоволи скритото си желание „да го направи по-добре“, защото сега може не само да спаси жена, но и да я контролира:

Когато срещнах третата си жена, тя беше висока 175 см и тежеше може би 45 кг. Беше нервна, уплашена и трепереше през цялото време. Помислих, че всичко, от което се нуждае, е по-голяма самоувереност. И аз щях да й я дам. Щях да я спася и тогава тя щеше да е благодарна и да ме обича винаги, и животът щеше да е красив.

Дълбоката ярост на Чарли и негодуванието към неговата майка, съчетани с нещастието му, се пренасят върху жената, с която той е свързан. Тези разнородни чувства се разгаряли винаги, когато жената заплашвала да го напусне:

Когато тя не правеше това, което очаквах, или когато се опитваше да си отиде, аз я карах да се чувства виновна, като казвах: „Направил съм всичко това за теб, за да ти помогна, а ти си проклета неблагодарница, хленчещ боклук. Как можеш да си отиваш, глупава кучко!“. В действителност започвах да я мразя. Не я удрях, но знаех как да я стресна, да засегна чувствата й. Знаех всички слаби места, в които да я уязвя и да я разстроя. Знам как да накарам една жена да се чувства незначителна и безпомощна, така че никога да не си отиде от мен.

Чарли вярва, че всяка жена, от която се нуждае, има същата власт като майка му — да наранява, да го предава и да го лишава, и не се чувства виновен, като използва всеки метод, за да си отмъсти на някоя жена и да наложи контрола си върху нея.

Бащата на Чарли е създал ограничена и изопачена представа за мъжкото поведение. Както Чарли каза:

Когато бях на осемнайсет години и се ожених за първи път, моето виждане за женитбата беше, че мъжете контролират партньорките си и са брутални, докато жените циврят и изпълняват обещания и искания.

Когато майката е свръхконтролираща

Лесно е да се види как едно момче се научава да бъде мизогинист, когато баща му е такъв. Интересно е все пак, че момчетата от семейства, в които бащата е пасивен и майката е доминираща и контролираща, могат също да станат мизогинисти. Да се следва примерът на бащата не е единственият начин, по който едно момче може да се научи да се отнася презрително към жените. Еднакво вероятно е то да се окаже мизогинист, ако неговата майка го потиска с прекомерен контрол и защита.

Докато майката жертва не защитава достатъчно своите деца, то свръхконтролиращата майка прекалява. Този тип жени имат нужда да контролират всички и всичко в своето семейство. Те го правят, като се намесват в работите на всички и ги убеждават, че само те знаят как да се действа или да се решат проблемите. Тя не може да се отдели от децата си, дори когато са пораснали. Тя вероятно ще остане да присъства и да се меси също и в зрелия им живот, какъвто е случаят с майката на Бен, съпругът на Каръл. Той е преуспяващ счетоводител в началото на 50-те си години. Баща му, крояч на облекла, е тих и доста потиснат човек. До голяма степен властната сила в детството на Бен е неговата майка. Отвратена и ожесточена от брака си, тя е погълната от малкия си син. За да е сигурна, че той няма да се отдели от нея, се опитва да го контролира дори в средната му възраст! Каръл ми каза:

Тя ни се обаждаше поне веднъж на ден, понякога три или четири пъти. Очакваше ни в нейната къща всяка неделя и по един или друг начин успяваше да узнае всичко, което се случваше в живота ни. Бен никога не й казваше да не се меси.

За разлика от момичето, което може да стои до майка си, докато намери своята собствена идентичност, момчето трябва да се отделя от майка си, за да израсне като нормална личност. Родителската любов е единствената, при която крайната цел трябва да бъде раздялата. Майката, която утвърждава стремежа на своя син към независимост и го насърчава да се отдели от нея, когато има нужда, му дава свобода, с помощта на която да се справя в живота. Когато майката желае да даде възможност на своя син да изгради своята собствена идентичност, го оставя сам да поема рискове и му позволява да допуска грешки, но все пак присъства, ако той има нужда. Тя му помага да се изгради като мъж, който е уверен в себе си и в своите способности.

А свръхконтролиращата майка ограничава и потиска развитието на своя син чрез свръхконтрол и го кара да се чувства непълноценен и безпомощен.

„Контролиращата жена ме кара да се чувствам непълноценен“

По мое настояване Марк дойде, докато работех с неговата жена Джаки. Той съобщи, че взаимоотношенията с майка му са били борба за свобода и независимост от самото начало. Докато бащата на Марк, инженер, пътувал често по работа, майка му полудявала от любов към малкия си син. Той обяснява:

Когато бях дете, не можех да дишам, без тя да ми каже какво мога да правя и как да го направя. В момента, в който се приберях от училище, трябваше да упражнявам свирене на цигулка. Ако исках да изляза да играя, беше твърде студено или твърде топло. Когато излизах, тя ме следваше на улицата с пуловер или ръкавици в ръка, размахвайки ги след мен. Това ме поставяше в ужасно неловко положение. Още чувам гласа й: „Марки, забрави си пуловера. Марки, още не си се упражнявал. Марки, Марки, Марки“ — навсякъде, където отидех.

След няколко срещи с Марк ми стана ясно, че неговата майка беше повече от загрижен родител или безобидна досадница. Тя е обсебила всяка част от живота на сина си, опитвайки се да живее живота му вместо него.

Когато вкъщи при Марк идвали други деца да си играят, майка му настоявала да присъства през цялото време и организирала всички игри; тя се надвесвала над тях и надзиравала всяко движение. Решавала също какво да облече Марк, какво да яде, кои да са му приятелите и кои книги да чете. Тя продължила да взема тези решения, които засягали неговия живот, докато напуснал дома си, за да отиде в колежа. Винаги когато Марк се опитвал да направи нещо против желанията на майка си, той слушал продължителни тиради или злостно неодобрение:

Тя казваше: „Ах ти, неблагодарно момче. След всичко, което съм направила за теб“. Не беше просто „мама знае най-добре“. Беше по-скоро като „мама знае всичко“!

Като налага властта си, майката на Марк му пречи да развие самоувереност и самостоятелност в живота си. Той никога не е бил решителен, защото майка му се втурва и поема грижата, отнемайки му тази възможност.

Дори малките деца трябва по-често да получават възможност да правят грешки, да получат нов опит и да изследват света около тях сами. Увереността на Марк в себе си е разстроена в резултат на господството на майка му над него. Като възрастен той гледа на всички жени като на заплашващи го същества, които искат да го контролират и да ограбят неговата мъжественост. В резултат на това неговите връзки с жените са винаги борба за власт.

„Имам право всичко да бъде, както аз искам“

Фрустрацията е неизбежна част от живота, и научаването как да се справяме с нея ни помага да разбираме себе си и реалността. Родителите ни учат как да се справяме с фрустрацията, като ни поставят разумни ограничения. Това ни дава възможност да изоставим магическото очакване, че всяка необходимост или желание ще бъдат винаги удовлетворени. Когато едно дете се срещне с разочарование и родителят му каже, че „животът е пълен с разочарования, но всички ние трябва да се научим да живеем с тях“, той помага на детето да се научи да се справя с реалността.

Свръхконтролиращата майка, която се втурва да определя всичко в живота на сина си, му пречи да трупа познание. Момчето не изпитва необходимите порции напрежение, които да му дадат възможност да се справи с по-големите разочарования по-късно в живота. При една от терапиите Марк ми каза:

Майка ми казваше: „Не е твоя вината, ти не си направил нищо лошо“ — преди да е научила какво се е случило. Тя скачаше веднага и казваше: „Те какво направиха? Те започнаха, нали?“. Мисля, че ако бях застрелял някого, тя щеше да каже, че вината е негова, защото е застанал на пътя на куршума.

Когато не оставят едно дете да се справи само с фрустрацията — да плаче например и след това да се справи с положението и по-късно да отиде да играе, защото майка му е винаги до него, за да се намеси и да го спаси от всяко неудобство, когато порасне, той няма да е способен да се справи дори с най-малките препятствия.

Майката, която постоянно спасява сина си от всички неприятности в живота, му дава следните послания:

• Не е нужно да се опитваш да овладееш фрустрацията.

• Каквото и да се обърка, все някой ще се намери, за да го оправи вместо теб.

• Имаш право на живот без никакви дразнители.

Нездравословни, себични послания като тези дават на малкото момче огромно чувство за притежаване на права: той очаква, че може винаги да получи това, което иска.

Този тип майчинско отношение създава впечатление, че носи удобство на детето, но всъщност е много плашещо. Когато майката привързва своето дете към себе си чрез свръхконтрол и постоянно спасяване, го кара да вярва, че не може да оцелее без жена. Това създава у момчето огромно чувство на зависимост. По-късно той ще открие у партньорката си същата власт — да създава напрежение, да оттегля любовта си от него, да го потиска с грижите и наставленията си и най-важното, да го кара да се чувства слаб, безпомощен или зависим.

Ако едно момче има авторитетен баща, с когото да се отъждествява, в такъв случай то може да развие увереност да се отдели дори и от доминираща майка. Но както знаем, доминиращите жени имат склонност да се свързват с пасивни, слаби мъже, които рядко могат да предложат на синовете си някаква алтернатива на майчинските правила.

Когато бащата е пасивен

Точно както тираничният баща отблъсква сина си и той търси утеха при майката, така и пасивният баща със своята инертност и емоционално отсъствие отпраща сина отново при майката. Бащата не може да предложи на сина си помощта, от която той се нуждае в трудната задача да се отдели от майката.

Пасивният баща се опитва да се впише във фона на семейния емоционален живот, но се оттегля в собствения си свят при първия знак за някаква неприятност в семейството.

„Мъжете не могат да се противопоставят на жените“

Когато Марк бил на 8 години, баща му престанал да пътува по работа. Марк бил развълнуван при перспективата да прекарва повече време с него, след като си е вкъщи. Когато станало ясно, че баща му все пак няма време за него, Марк бил горчиво разочарован и засегнат.

Той или работеше през цялото време, или стоеше сам горе в стаята си. Мисля, че се оттегляше в тази стая поне веднъж на ден. Ако майка ми го скастреше за нещо, той се предаваше и се качваше горе. Понякога стоеше там по цяла вечер. Когато беше засегнат, не говореше на никого.

Напускайки винаги, когато има конфликт с жена си, бащата на Марк му дава посланието, че когато жените са доминиращи, мъжете не могат да се противопоставят на атаките им.

Тук не говоря за мъже, чийто характер е тих; очевидно един мъж може да е кротък и да говори с мек тон и все пак да има достатъчно авторитет пред семейството си. Пасивността, която описвам е на мъж, който е неясна и незначителна фигура; той не се включва дейно в живота на семейството и се оттегля от всеки конфликт с властната си съпруга.

Такава пасивност и оттегляне не са толкова благоприятни, както може би изглеждат. Пасивността може да бъде начин за справяне с гнева. Пасивният баща често е зареден с много ярост към съпругата си, но вместо да го изрази по подходящ начин, той наказва нея и често останалите членове на семейството чрез мълчание, пренебрегване и отбягване. Тези тактики много ефективно предпазват пасивния човек, като едновременно с това уязвяват другите членове на семейството. Пасивният мъж фрустрира, ядосва и разстройва личността, която се опитва да общува с него.

Момчето, чиято майка е свръхконтролираща, непременно ще наблюдава баща си, за да научи как да се справя с нея. Пасивният баща, отказвайки да се противопостави на доминиращата си съпруга, не само пренебрегва ролята си в емоционалното развитие на сина си, но и подчертава, че жените са контролиращи и плашещи. „В края на краищата, мисли си малкото момче, ако татко не може да се опълчи и защити от жените, как може да се очаква аз да го направя?“

Това послание, добавено към факта, че момчето вече се чувства непълноценно и зависимо, придава окраска на взаимоотношенията му с жените в зряла възраст. И за Марк, и за Бен, всяка проява на власт от страна на съпругите заплашва чувството им за сигурност като мъже. Те преживяват дори и най-леките изрази на различия в мнението като опити от страна на жените да вземат връх и да ги контролират.

Може да изглежда, че мъж, който е имал тиранична майка и който чувства нужда да контролира жените, би бил привлечен от партньорка, която е пълна противоположност на майка му. Обаче често се случва тези мъже да са магнетично привлечени от силни жени, като след това се опитват да ги контролират. Това, което те правят, е опит да се пренапише старата семейна история, за да я направят по-добра. Ако той може да контролира властна жена, може да докаже на себе си, че е повече мъж, отколкото баща му. Той ще спечели битката, която неговият баща се е страхувал да води.

Пасивният баща/потискащата майка и тираничният баща/майката жертва са типове семейства, които съм виждала най-често като причина за създаване и изграждане на мизогинистите. Все пак има и други стилове на родителско поведение, които силно влияят върху това, как момчето ще се отнася към жените по-късно.

Когато майката упражнява насилие

Майка, която тероризира сина си като го наказва жестоко и го лишава от своята обич, го кара да се чувства безпомощен, безполезен и уплашен.

„Ако имаш нужда от жена, тя ще те нарани“

Лорейн си спомня, че Нейт отчитал колко брутална е била майка му с него, когато е бил дете.

Разказал й за случая, когато майка му хвърлила нож по него, защото си качил краката върху мебелите. Споделил за случаите, в които го биела с каиш абсолютно без причина, когато оставел книга на пода или забравел пуловера в училище. „Оставах с впечатление, че той е живял в смъртен терор от нея през детството си.“

Без значение колко жестока е била майката на Нейт към него, той все пак бил зависим от нея, за да задоволи всичките си детски потребности. Както всяко тормозено дете, жестокостта на майка му не го отблъснала, а по-скоро го обвързала към нея в безнадеждно търсене на нейната любов и грижа.

Точно както бащата е първият мъж в живота на момичето, майката е първата жена за момчето. Ако тази необходима и важна жена е източник на терор за него, както е била майката на Нейт, той ще развие както дълбока омраза, така и необходимост от жени.

Когато майката отблъсква

Незаинтересованите и безчувствени майки са противоположни на майките, които с прекалените си грижи потискат децата си. Резултатът от двете крайности е сходен. Майката, която потиска сина си не му позволява да изпита разочарования и го предпазва от проблемите, така че той не се научава да се справя с тях по-късно в живота. По същия начин равнодушната и строга майка с възпитанието си не дава възможност на сина си да се справи с критичните моменти в живота.

Паула ми разказа за детството на съпруга й:

Гери бил много болнаво дете. Често имал пристъпи на астма и се разболявал от пневмония, докато навършил 15 години. Когато боледувал, се нуждаел от специално внимание и грижи, но майка му била равнодушна и студена. Прекарал толкова много време сам на легло, че започнал да си фантазира за това, как неговата майка идва и му носи специални лакомства, чете му и го обгръща с внимание. Той винаги е казвал колко чудесна е тя и колко много го обича, но тази представа беше разрушена, когато я видях. Тя беше безразлична дори към внуците си. Не можех да си представя, че това е жената, която той описваше. И Гери изглежда се колебаеше между романтичните измислици и омразата, породена от лишаването му от това, което му е било необходимо в детството. В един момент ми крещеше: „Ти си студена, отчуждена кучка точно като майка ми“, а в следващата минута ми казваше как тя му правела специални вафлички в неделя сутрин. Веднъж ми каза, че тя стояла наблизо, когато баща му го биел в пиянска ярост. Не се опитала да го защити. Когато бил на петнайсет години, се родила по-малката му сестра и тя изведнъж иззела цялото внимание на майката, или поне Гери го чувствал по този начин. Той каза, че не знаел как и защо е загубил любовта на майка си. Опитвал се много настоятелно да си я върне, но тя била толкова студена към него и така незаинтересована, че дори не го поздравила, когато завършил гимназия. Знам, че това го засегнало много силно.

Гери изградил във фантазията си образ на майка, която е различна от неговата. Вече възрастен той гледал на жените като на студени, вероломни и безчувствени, като в същото време ги идеализирал като добри, грижовни и внимателни. „Добрата“ жена е тази, която ще фокусира цялото си внимание върху него. Когато той е лишен от нежността и грижовността на своята съпруга, това предизвиква тягостното усещане от детството му за нещастие.

В брака им, когато Паула се опитвала да задоволи собствените си потребности и желания, Гери се чувствал изключително заплашен; ако тя обръщала внимание на себе си, това означавало, че го е пренебрегнала. Паула ми разказа:

Не бях ходила вкъщи повече от пет години и майка ми ме покани. Дори ми заплати пътуването. Гери викаше през целия път до аерогарата: „Ти ме напускаш! Знаеш как се чувствам, когато ме изоставят. Знаеш, че когато бях малък, майка ме оставяше сам често и това ме плашеше, но теб не те интересува как се чувствам“. Почувствах се толкова виновна, че накрая не заминах.

Както видяхме в Глава четвърта, Гери проявява ревност дори и от своите деца.

Лишен от любов и внимание в детството, като възрастен той е неспособен да изтърпи дори най-безобидно пренебрежение:

Всичко можеше да го възпламени и винаги аз бях виновна. Веднъж отиде да запали колата, но не успя. Той дойде, хвърли ключовете и закрещя: „Ти, кучко такава! Ти не си се грижила както трябва за тази кола“. Но факт е, че аз никога не карах тази кола. Това беше неговата кола.

Яростта на Гери има много малко общо с колата. Тя е много повече свързана с яда, който чувства към майка си за всичките си лишения и изключителна фрустрация през детството.

„Срамно е да бъдеш уязвим“

Много често безчувствените и студени майки не само че лишават своя син от любов и внимание, но и го наказват заради тези негови емоционални потребности. Синът получава посланието, че това е срамно. Когато пораснат тези момчета се държат „мъжкарски“ с жените, за да не проявят слабост и бъдат уязвими. Много мизогинисти използват терор и мъжкарско поведение към жените, за да се защитят от тези неприемливи чувства на уязвимост.

Това обяснява отчасти защо много мизогинисти са нечувствителни към емоционалното и физическо страдание на техните партньорки.

При равнодушната майка, както и при потискащата, има открита жестокост и болка, които доминират в детството на момчето и предизвикват ярост, унижават го и го лишават от най-ценното — майчината обич. Този тип майки са преки предшественици на мизогинията. Ако присъстваха силни бащи, които да смекчат потискащото поведение на тези жени, последствията можеше да са много по-различни. Бащата на Нейт е безразличен и плах. Бащата на Гери е жесток и нестабилен алкохолик. Гери и Нейт израстват с болезнено чувство за празнота. Като възрастни те постоянно търсят в своите партньорки добрите любещи майки, които никога не са имали.

Ядосани момчета, ядосани мъже

Отричането или потискането на силните емоции не ги елиминират. Вместо това те се изместват или натрупват.

По-късно Чарли можа да направи някои преки връзки между яда, който е чувствал към майка си, когато е бил дете и внезапните избухвания към жените в зрелия си живот:

Отношението на майка ми беше тиранично. Спомням си, че ме караше да седя на стол, без да мърдам, с часове. Това беше нейният начин да ме наблюдава. Тя казваше: „Да не смееш да мръднеш от този стол“. Ако излезех на предната тераса, тя започваше да крещи: „Не искам да излизаш извън погледа ми!“. Така че аз седях на стола и стомахът ми беше толкова свит, че го чувствах като от бетон и главата започваше така силно да ме боли, че имах чувството, че ще припадна.

Чарли пренасочва чувството си на гняв към себе си и го превръща в телесни реакции. За него е много по-приемливо да има главоболие или болки в стомаха, отколкото да осъзнава своя гняв към майка си. Вече пораснал, той продължава да има телесни симптоми, когато е ядосан. В началото на терапията Чарли беше развълнуван от откритието на връзката между телесните предупредителни знаци и своето поведение:

Винаги се чувствам по същия начин. Това е стегнатият стомах и старото главоболие. Точно както се чувствах като дете. Сега това са моите сигнали, че демоните скоро ще дойдат или ще й кажа нещо кофти, ще й крещя, или ще направя нещо, за да възстановя контрола си върху нея и дай покажа кой е шефът.

Когато Чарли се ядосва на сегашната си партньорка, той я наказва жестоко така, както би искал да постъпи със своята майка. Това, което той прави, е водене на старата битка с нов, неподходящ противник.

Мизогинистът искрено вярва, че яростта му към партньорката се дължи на нейните недостатъци. За него е по-лесно да атакува нея, отколкото да се справи с истинските източници на яда си. Той се чувства оправдан да излива яростта си върху жените. Част от това оправдание може да идва от преживяното вкъщи като дете, но голяма част е пряко свързана с нашия бит и култура.

Как културата подпомага мъжката агресия спрямо жените

Нашите закони и институции за правата на жените и мъжките прерогативи се променят, но много мъже все още вярват, че мъжкият им облик зависи от способността да доминират и да контролират жените.

Нашата култура подсилва тази идея, изобразявайки жените като подходящи обекти за мъжка враждебност. В литературата, филмите и телевизията жените се използват от мъжете като фон или заложници. Те са изнасилвани, бити и застрелвани. Порнографията, чрез вродената съблазнителност на жените, оправдава всеки садистичен и/или сексуален акт, който мъжът извършва с нея.

За мизогиниста, който израства уплашен от жените и от силните си чувства към тях, тези послания изглежда дават допълнително разрешение за жестоко поведение. Една култура, която изобразява жените още в Библията като лоши, зли и проклети, дава на мизогинистите повече основания да мразят, да се страхуват и да ругаят жените. Както казва психоаналитичката Карен Хорни: „Мъжът никога не се уморява да показва очарованието си от жената, и наред с това страхът, че то може да го погуби“.

От друга страна, има изграден модел за мъжественост, който е труден за подражание. Този модел изисква момчетата да бъдат силни, независими, неуязвими, владеещи положението и неемоционални.

Естествено, той никога не трябва да се страхува или да е зависим от жените. Никой мъж не може да живее според този модел, защото той не си позволява нормални човешки емоции и потребности. Този модел е особено нереалистичен за мъжа, в чието детство обстоятелствата са го оставили без майчина обич.

Извънбрачни връзки

Когато Гери пораснал, неговият глад за женско внимание довел до много разрушително и неетично поведение. В своята работа като психолог той имал възможност да постигне власт и контрол върху много от жените — негови пациентки, като осъществявал сексуални връзки с тях. Това бил един от начините, по които той се опитвал да се справи със своите копнежи за грижи и внимание от страна на жена.

По подобен начин много мизогинисти се замесват в извънбрачни връзки при своята вечна гонитба да наваксат това, което не са получили като деца.

Обяснението защо мизогинистът има извънбрачни връзки все пак не донася спокойствие на партньорките им. Ники открила, че Ед има връзка с жена, когато намерила касова бележка за скъпо бельо в спортното му яке. Тя ми каза:

Той беше толкова ненормално ревнив към всичко, което правех, към всеки, когото виждах, а след това открих, че има друга връзка, и това ме убеди да взема крайно решение. Започнах да си събирам багажа. Не исках дори да говоря с него.

Ревността и собственическото отношение на Ед са типични. Много мизогинисти, които имат извънбрачни връзки, ще приемат, че партньорките им правят същото. Колкото по-виновен се чувства мъжът, толкова повече той изпитва нужда да проектира тази вина върху партньорката си. Като постъпва така, той я прави „лошата“. Това му дава възможност да не приема отговорност за своето поведение, защото мисли, че тя също е виновна.

Тези връзки обикновено не променят отчаяната нужда на мизогиниста да се държи за своята партньорка.

Когато Ед дойде вкъщи и видя, че сериозно съм решила да го напусна, рухна. Никога не съм допускала и очаквала да видя това около двуметрово ченге да изпитва такъв страх. Той се молеше и убеждаваше, и хленчеше. Беше като малко дете. Почувствах голямо съжаление към него. Той се закле, че ще спре да се вижда с тази жена, ако остана, ако му дам още един шанс. Така и направих. Останах.

За Ед Ники все още представлява неговата майка. Той не може да остави да си отиде жената, която вижда като първичен източник на родителски грижи и любов.

Ед направил максималното, за да държи извънбрачната връзка в тайна от Ники, но други мизогинисти не правят това усилие. Нейт например бил много открит и нахален за изневерите си с жените от персонала. Лорейн ми каза:

Мразех да ходя с него на каквито и да е фирмени прояви, защото трябваше да се преструвам, че не забелязвам как флиртува с тази, която беше „фаворитката“ в момента. Той ме оставяше сама, докато танцуваше с тези жени и правеше постоянни демонстрации точно пред мен. Беше ужасно унизително.

Нейт използва своите извънбрачни връзки да наказва и унижава своята жена, както и да задоволява сексуалните си и емоционални потребности.

Други мизогинисти може да използват извънбрачните си връзки като начин да се подсигурят, че никога няма да бъдат сами. Те създават резервен вариант за себе си, така че да не трябва да се притесняват, че ще останат без жена.

Съществуват много фактори, които влизат в сложната област на изневярата и не всички мизогинисти са неверни. Но за тези, които са, любовните забежки са често друга област, в която тези мъже преработват своите детски страхове, потребности и конфликти.

Зависимостта и страхът от изоставяне

Всички описани дотук мъже, когато станат възрастни, изпитват дълбоко двойствени чувства към жените, основаващи се до голяма степен на взаимоотношенията им с техните майки. Видяхме също как те пренасят тези чувства върху жените, с които се свързват. Веднъж направил това, мъжът започва да вярва, че е толкова зависим от своята партньорка, колкото е бил от своята майка.

Силата на тази зависимост е толкова голяма, колкото силата на ужасното опасение, че тя ще го напусне. Непоносимите му страхове от това да е сам, от това, че няма да може да се справи и от това, че ще бъде смазан от безкрайна пустота, го обхващат отново. Хронологически той е възрастен, но психологически е все още изплашено дете.

Всички контролиращи поведения, които мизогинистът използва срещу своята партньорка, идват от дълбокия му страх, че ще бъде изоставен. Това е страх, от който трябва да се защити на всяка цена. В усилията си да потуши тревожността си, той се опитва да постигне контрол върху своята партньорка чрез разрушаване на нейната самоувереност, така че тя никога да не може да го напусне и той да бъде в безопасност.

Глава седма
Как жените се научават да обичат мизогинистите

Джаки се почувствала обезкуражена, когато разбрала, че въпреки нейната решителност бракът й с Марк да бъде различен, той бил почти пълно копие на отношенията между майка й и баща й. Тя ми каза:

Бях решила да имам дом, където хората се държат добре един с друг и където има някакво взаимно уважение. Нямаше да живея в същия цирк, както моите родители. Но сега виждам, че съм направила същото нещо като тях.

Когато Джаки се омъжила за Марк, мислела, че той е очарователен и вълнуващ мъж, който може да стане чудесен партньор в живота й. Положителните му качества били без съмнение причини за вълнението, което изпитвала към него; по-малко очевидната страна на привличането била скрита за нея, вкоренена дълбоко в нея. С каквито и причини да си обясняваме влюбването си в даден човек, в действителност много от връзките, които създаваме в интимните си отношения се основават на модели, които сме научили от родителите си.

Когато Джаки и аз започнахме да изследваме тези стари семейни модели, тя почувства как те губят силата си над нея. Когато откри връзката между нейния избор като възрастна и това, как е била възпитавана като дете, тя постигна повече контрол върху живота си и върху чувствата си.

Много хора се плашат да хвърлят поглед към причините, които са оформили техните характери и досегашно развитие, вярвайки, че миналото ще бъде погребано и че поглеждането назад може да означава затъване в самосъжаление на понесени стари рани. Но себеразкриването може да отвори вълнуващи нови избори и възможности за нас. Колкото повече разбираме какво ни е оформило като личности, толкова повече възможности имаме да се освободим от поведение, което ни вреди.

Какво прави семействата толкова важни

Когато сме деца, семействата ни се грижат за основните ни жизнени потребности; те са също нашият пръв и най-важен източник на информация за света. От тях научаваме как да мислим за себе си и да се чувстваме, и какво да очакваме от другите. Емоционалните ни основи се създават от начините, по които нашите родители се отнасят към нас и помежду си; от видовете послания, които тяхното поведение ни предава, и от начините, по които ние обработваме тази информация.

Образът, който изграждаме за себе си

Малките деца се доверяват безрезервно на родителската преценка и не подлагат на съмнение авторитета им. Следователно, каквото и да каже родителят, то неизменно е истина. Когато родител прави оценка за собствената стойност на детето, това мнение остава като факт във впечатлителното съзнание на детето. Ако родителите дават на децата да разберат, че те са ценени, добри и обичани, те ще растат със самочувствие и самоуважение. И ще очакват добро отношение от останалите, защото ще са убедени, че го заслужават.

Но ако отношението в ранно детство учи момиченцето, че то е лошо, непълноценно, без стойност и необичано, то ще намери начини да устрои живота си така, че да се придържа към тази оценка.

Отрицателният образ за себе си, който някои деца развиват, се пренася в зрелия им живот. Когато търсех нещо общо между жените, с които работех, които са с партньори мизогинисти, открих, че всички те носеха от детството си дълбоко отрицателен образ за себе си. Този увреден образ повече от всеки друг фактор е предопределил тези жени да приемат насилническо отношение от своите партньори.

Моделиране

Докато изграждаме образа за себе си, ние също така се учим, идентифицирайки се със своите майки, какво означава да си жена и как се очаква жените да се държат с мъжете. Нашите бащи, от друга страна, са нашите първи еталони за това, как се държат мъжете и как се отнасят към жените. В допълнение на това отношенията на нашите родители един към друг ни дават първата и най-важна картина за това, какви са отношенията в една двойка. Няма филм, телевизионна програма или училищен буквар, които да са по-добър учител от ежедневните срещи с брака на родителите ни. Като деца ние не разбираме, че има много други възможности за протичане на брака. Взаимоотношенията на родителите ни стават модел, върху който се основават нашите виждания за връзката мъж — жена.

Послания

Един от начините, по които се учим от своите родители, е като получаваме послания от тяхното поведение. Думата послание в този смисъл е свързана не с прякото словесно общуване между родителя и детето, а с детското тълкуване на поведението и изказванията на родителите. Например на едно момиче може никога да не му е казвано пряко, че мнението й няма значение, но ако родителите й постоянно я прекъсват или й казват да мълчи, тя бързо ще заключи, че това, което мисли и иска да каже, няма значение.

Посланията, които получаваме като деца, стават сърцевината на информацията, която имаме за себе си и за нашето положение в света и за бъдещия ни живот. Често обаче не осъзнаваме, че тази информация дори съществува. Една от най-големите ползи от повторното изследване на досегашното ни развитие е това, че откриваме какви послания сме получили от нашите родители. Макар процесът на това откриване да е болезнен, той ни помага в усилията да променим сегашното си поведение и дори чувствата ни към нас самите. Посланията, в края на краищата, са нещо научено; а нещо, което сме научили, може да бъде забравено/променено.

Повтаряне на моделите

Поради зависимостта ни в детска възраст, изпитваме усещането, че сме безсилни в един свят на силни хора. Ако обстановката вкъщи е неприятна или болезнена, ние се защитаваме, като тайно си обещаваме, че когато пораснем, ще правим нещата по-добре от нашите родители.

Все пак тъй като знаем само това, което сме научили в детска възраст, като възрастни продължаваме да търсим преживявания и връзки, които предлагат спокойствието на познатите отношения. Така, въпреки героичните си обещания да направим нещата по друг начин, често повтаряме ситуациите и взаимоотношенията от нашето детство. Добър пример за това е случаят с жената, чийто баща бил алкохолик и която в края на краищата се омъжва за алкохолик. Тя повтаря това, което й е познато. Тя също така се опитва да убеди себе си, че сега, като възрастна, има силата да пренапише старата семейна хроника и да направи така, че тя да завърши щастливо. Някога тя е страдала от липсата на бащина обич заради неговото пиене. Сега ще се опита да извоюва тази любов от друг мъж алкохолик.

Стремежът да повторим познатото, съчетано с еднакво силното желание да го направим по-добро, създава капан, в който попадат много жени. Заради решимостта им да имат по-добри взаимоотношения отколкото техните родители, те се въвличат във връзки, които са много подобни.

Когато Джаки и аз започнахме да изследваме досегашния й живот и семейна история, открихме много модели от ранната й възраст, които бяха очевидни при сегашните й проблеми с Марк. Бях особено щастлива със случая на Джаки, че можах да работя не само с нея, и по-късно с Марк, но също и с нейната майка, Лорейн. Лорейн първоначално дойде, за да помогне на Джаки да се справи с някои от конфликтите в семейството си, но остана и заради себе си. Това ми даде ценен поглед върху семейните модели на повече поколения.

Семейната история на Джаки

Майката на Джаки, Лорейн, била на 17 години, когато срещнала Нейт. За него тя изглеждала като деликатно, красиво, екзотично цвете, растящо в техния беден квартал. Тя се интересувала от изкуство и въпреки че семейството й било бедно, изучавала танци. Нейт лудо се влюбил в нея. Той бил елегантен млад мъж с куп обожателки. Бил целеустремен, амбициозен и обаятелен. Лорейн била изключително поласкана от интереса му към нея.

Нейт имал силен сексуален апетит и Лорейн, незащитена и наивна, скоро забременяла. Семейството й насилило нея и Нейт незабавно да се оженят. Лорейн трябвало да се прости с мечтите си да стане танцьорка; Нейт трябвало да прекъсне следването си и да си намери работа, прощавайки се с мечтите си да стане лекар. И двамата се чувствали измамени, като че ли младостта им била отнета.

Връзката била буреносна от деня на венчавката. Обожанието на Нейт към младата му жена скоро се превърнало в ядна ревност и собственическо отношение. Той изисквал да знае всяко нейно движение и постигал контрол върху нея чрез внезапни избухвания и словесни атаки. През по-спокойни периоди той бил все така пламенен любовник, но яростта му често я докарвали до сълзи и дълги депресии. Смазващите отговорности на брака и бебето, съчетани с избухливото поведение на Нейт, прекършили независимия дух на осемнайсетгодишната Лорейн. Това е бракът, в който се родила Джаки.

Когато майката е модел за поведение

Един от най-ранните спомени на Джаки е как баща й крещи на майка й, защото е оставила вратата на бюфета отворена:

Той я наричаше егоистка, мързелана и проклета мърлячка, и след това хвърляше всички тенджери и тигани на пода и я караше да ги събира. Виждах как майка ми трепери и в очите й имаше сълзи, но тя мълчеше. И правеше това, което той й казваше.

Лорейн дори не се опитвала да се защити. По-късно тя ще сподели с Джаки колко е нещастна и как нищо не може да направи. Дали съзнателно или не, Лорейн моделира поведението на своята дъщеря.

Връзка на всяка цена

Описаният случай от Джаки представя стила на взаимоотношения и неравновесието на силите в брака на Лорейн и Нейт. Посланието, което Джаки получава, е, че единственият начин да се справиш с агресията на мъжете е да се подчиниш и да отстъпиш. Докато всяко родителско поведение излъчва послание от някакъв вид, само повтарящите се теми формират детския свят. Ако момичето види своята майка да не се противопоставя на физическото и психическо насилие, тя изгражда в съзнанието си модел за бъдещ брак, в който има насилие. Малтретираната майка показва на дъщеря си, че жената трябва да позволява всичко, за да задържи мъжа.

Когато Лорейн постоянно се подчинявала на тормоза на Нейт, тя внушавала на Джаки, че не може да живее без съпруга си. Джаки ми каза:

Никога не разбрах защо майка ми, която намирах за чудесна, оставаше при баща ми след ужасното му отношение. Дори като малко дете аз знаех, че той не я оценява като прекрасна личност, за каквато я мислех. Питах я защо не се раздели с баща ми, след като той се отнася зле с нея, а тя казваше: „Къде да отида? Какво да правя? Кой ще се грижи за нас?“.

Посланията, които Джаки получила от взаимоотношенията на своите родители — че светът е страшно място за жената без мъж, че жените са безпомощни и зависими от мъжете, и че мъжете имат цялата власт във взаимоотношенията, а жените нямат никаква — били врязани дълбоко в отношенията и възприятията на Джаки. Тя израснала напълно убедена, че жената трябва да има връзка с мъж на всяка цена, дори ако тази цена е нейното достойнство и чувство за собствена стойност.

Историческата обусловеност на женската зависимост

Обществото по традиция е подкрепяло идеята, че момичетата са по-нисши от момчетата, че момичетата не могат да се грижат за себе си и че жените имат нужда мъжете да се грижат за тях. Всички сме виждали мъже, представяни в средствата за масово осведомяване като по-силни, по-компетентни и по-интелигентни от жените, докато жените често са обрисувани като силно емоционални, нерешителни, разсеяни, пасивни, нелогични, манипулативни. Такива стереотипи още повече увреждат способността на момичето да види себе си като силна и ценна личност.

Съществуват различия в начините, по които се поощряват момичетата и момчетата. Докато момичетата може да бъдат хвалени за обноските и вида им, момчетата често са хвалени за академични постижения и физическа сила. Момичетата също така не са окуражавани да изследват и овладяват живота, а вместо това ги насърчават да използват уменията на мъжете, когато са изправени пред трудности. Това, което получават момичетата, са уроци по безпомощност.

Дори след като пораснем, много от нас ще продължават да вярват, че не контролират живота си. Ние сме склонни да приемем готови решения, важни за нашия живот. Тази система от убеждения, подсилена от детското идентифициране с майки, моделиращи изключителна зависимост и безпомощност, подготвя много жени за бракове, в които ще има насилие.

„Прави каквото ти казвам, а не каквото аз правя“

Поведението, а не думите, има по-силно въздействие върху детето. Когато една майка казва на дъщеря си да не позволява да бъде контролирана и тормозена, а след това допуска да бъде тормозена от собствения си съпруг не дава добър пример на дъщеря си. Това още веднъж доказва, че примерът въздейства по-силно от думите.

Паула, която преди да се омъжи за Гери, била човек на изкуството с търговски успех, ми каза, че майка й я насърчавала и подкрепяла емоционално и финансово:

Майка ми беше завършен художник и започваше да постига известен финансов успех със своята работа. Но баща ми постоянно я нападаше. Той заставаше над рамото й, докато тя рисуваше и започваше да се хили: „Не си Пикасо, мила“. Когато бях на 14 години, тя престана да рисува. Когато я попитах защо, тя ми каза: „Какъв е смисълът, след като баща ти не го харесва?“. Такава беше тя, винаги ми казваше колко важно е за мен да имам собствени интереси и да правя нещата, които аз искам, без значение какво казва някой, и все пак се отказа от рисуването, защото татко не одобрявал. Бях й много ядосана.

Посланието, което Паула е получила, е било: „Важно е да бъдеш самостоятелна личност и да имаш кариера, и успех, но на мен не ми е разрешено да направя това“. По-късно, в брака на Паула с Гери, тя бързо напуска своята кариера, когато той започва да критикува работата й. „Мислех, че е по-важно да имам неговото одобрение, отколкото да продължа“, ми каза тя. Въпреки устната подкрепа от страна на майка й за професионалния й успех, Паула реагира на по-силния ефект от спомена за това, как майка й изоставя кариерата си.

Дори когато една жена е способна да се освободи от този тип моделиране и да постигне финансова независимост, тя все още допуска психически тормоз от своя партньор. И Розалинд, и Лаура са добри примери за това. Както посочих в „Парадокса на силната жена“, една жена може да бъде напълно независим възрастен човек в своя делови или професионален живот, и все пак да реагира като безпомощно дете в най-интимните си отношения.

Двойно идентифициране

Важен признак за податливостта на децата е, че дори от най-конфликтните семейни ситуации, те често възприемат положителни и полезни характеристики, които да им служат в зрелия живот. Джаки например възприема положително някои от агресивните характеристики на баща си, които впоследствие са й помогнали да преуспее в професията си. Повечето жени, чиито бащи са били тиранични и чиито майки са били пасивни, правят своето първично полово идентифициране с майките си, но могат също така да възприемат в характера си част от агресивността на бащата. В семейства, в които единият родител е очевидно много по-доминиращ от другия, детето, често без да го съзнава, възприема в своя характер много от чертите на по-силния родител, дори той да е от другия пол. Но Джаки, както повечето жени, вярваше, че може да използва агресивността, присъща на нейния баща, само в професионалния си живот. Когато обсъждахме проблемите в семейния й живот, Джаки разбра, че може да бъде активна и в личния си живот. Тя вече имаше уменията; сега въпросът беше да се научи как да ги прилага във връзката си с Марк. (Ще обсъдя как да се използват и как да се пренасочат някои от тези умения във втората част на книгата.)

Страх да не загуби любовта на татко

Когато Джаки била на 5 години, Лорейн забременяла отново. Моментът пак бил лош: Нейт работел на комисиона и доходът му силно се колебаел. Лорейн, за която бременността била трудна, се страхувала от допълнителните отговорности с второто дете. Тя се борела с пристъпи на депресия и прекарвала много време на легло. Джаки си спомня, че този период отбелязал значителна промяна в отношението на баща й към нея:

Когато вечеряхме една вечер, си разлях млякото. Баща ми избухна и започна да крещи. Никога преди това не ми беше крещял. Той така се ядоса, че си мислех, че ще се взриви. Лицето му почервеня и вените на врата му изпъкнаха. Бях ужасена. Той крещеше, че аз унищожавам цялото проклето домакинство; той се скъсвал от работа за нас, а аз разрушавам всичко. Тогава ме накара да почистя всичко, за да е сигурен, че съм избърсала всяка капчица. Ругаеше ме през цялото време. Струваше ми се, че светът свършва, и че ще загубя любовта му завинаги.

За дете, което вярва, че е загубило любовта на родителя си, агонията е много истинска. Фактът, че децата имат склонността да не виждат отвъд настоящия момент, усилва техния стрес. Те вярват, че ужасните чувства, които изпитват, ще продължат завинаги.

Поради това, че децата са изцяло зависими от родителите си за своето физическо и емоционално оцеляване, нуждата им от родителска любов е абсолютна. Нормалната потребност за връзка с родителя става по-интензивна, ако родителят оттегля любовта си и става фигура, всяваща страх и тревожност. Колкото родителят предизвиква по-голяма уплаха и заплашва да си отиде, толкова по-силно детето ще се вкопчва в него, в усилие да спечели отново доброто му благоразположение. За обърканото дете ядосаният родител, който едновременно обича и наранява, е гигант. Този гигант контролира живота на детето, като го кара да се страхува, и манипулира любовта му. Момичето трябва постоянно да променя поведението си или за да избегне гнева на родителя, или за да постигне неговото одобрение.

Всяко отношение баща — дъщеря има своя дял конфликти и несъгласия, но ако преобладаващият тон на връзката е обич и уважение, дъщерята ще развие чувство на доверие и сигурност към мъжете. Тъй като бащата е първият мъж в нейния живот, той става моделът, върху който тя ще гради бъдещите си очаквания за мъжете. Отношението на бащата към нея определя също голяма част от представата за себе си.

„Ако татко го казва, трябва да е истина“

Когато бащата на Джаки я наричал с обидни думи, тя ги вземала за истински оценки на това, което е, а не за изблици на гневен, критичен мъж. Думите му били като физически удари и нанасяли белези върху самочувствието й.

Когато едно дете е подложено на словесни атаки, то смята, че вината е изцяло негова. Поради това, че децата не могат да си представят, че техните всемогъщи божествени родители могат да направят нещо погрешно, те вярват на всичко, което родителите им казват. Тяхното отрицателно мнение става факт, върху който детето основава собствения си образ. Ако посланията, които то получава за себе си са предимно положителни, неговият собствен образ ще бъде позитивен. Но за много деца положителните послания постоянно се подменят от отрицателни.

Мнението на Нейт за Джаки станало част от това, което тя вярвала, че е. Като възрастна, когато нейният съпруг я атакува по подобен начин, за нея било лесно да се върне към детството си и да се чувства като „лошо момиче“.

Детето, което е накарано да се чувства „лош“ човек, ще започне да поема вината за всичко, което е проблемно у дома.

Как да поемаш вина

Когато Джаки била на 6 години, се родила сестра й Клер. По същото време Нейт станал управител на магазин за спортни стоки. С нарастването на дохода и очакването за по-добро бъдеще семейството се преместило в по-голям апартамент и Лорейн започнала да се радва на Клер така, както никога преди не се радвала на Джаки. Джаки скоро разбрала, че Клер е любимото дете. Клер започнала да символизира обрата в съдбата на семейството. Нейт започнал да използва естествената ревност на Джаки към малката й сестричка като допълнително доказателство за нейната малоценност. Той я обвинявал за всички напрежения и конфликти, които се появявали в семейството. Макар да продължавал да напада словесно Лорейн, сега той намерил в лицето на Джаки друг отдушник на своя гняв. Когато се ядосвал, обвинявал Джаки за всяко отклонение.

Използването на Джаки като мишена от Нейт я поставило в положението на семейното жертвено агне. Хора като Нейт, които не могат да поемат отговорност за недостатъците и избухванията си по традиция намират някой по-слаб човек, когото да обвиняват за това. Децата са идеални за ролята на жертва поради своята зависимост, уязвимост и ограничената им представа за света.

Заради ролята си на жертва в семейството, Джаки била неспособна да се откаже от убеждението, че тя е виновна за всичко, което не е както трябва в живота й.

Сестра й обаче не била подложена на такива порицания. Това не е необичайно. Често към две деца от едно семейство се отнасят различно. В резултат на това те могат да се окажат с много различни виждания за себе си и ще има огромна разлика в живота им и във връзките, които създават като възрастни.

„Татко е разстроен само заради теб“

Когато Лорейн започнала да посочва на Джаки всички неща, които тя прави и разстройват баща й, без да иска, подкрепила идеята, че Джаки е виновна за проблемите на семейството. „Татко е разстроен само защото…“ й казвала Лорейн и после следвало изброяване на всякакви причини за ирационалното поведение на Нейт.

Ако говорех твърде високо или твърде бързо, ако не поздравях татко точно по правилния начин, когато си идваше вкъщи, майка ми казваше, че го разстройвам. Разсъждавах непрекъснато: „Какво съм направила? Какво казах? Как мога да бъда добра, така че татко да ме обича и да не се ядосва?“. Милиони пъти всеки ден си обещавах да бъда по-добра, така че татко да не се гневи повече.

Лорейн отклонява част от гнева на Нейт от себе си върху своята дъщеря. Джаки приема тази отговорност и вярва, че когато баща й е разстроен, тя трябва да го успокоява. В резултат на това енергията, която би трябвало да бъде посветена на емоционалното й развитие, се влага в помощ на майка й, за да се запази мирът в семейството. Мотото „не разстройвай татко“ става това, с което и майката, и дъщерята живеели.

„Никога не можеш да си сигурна как един мъж ще те накара да се чувстваш“

Поведението на Нейт към Джаки не било винаги угнетяващо. Когато искал, той можел да я накара да се чувства като център на вселената — обожавана и много ценена. Когато проявявал любовта си към нея, Джаки го виждала като герой, и вярвала, че отново ще бъде и завинаги неговото скъпоценно малко момиче.

Исках зимни кънки повече от всичко. Татко обеща да ми купи, но аз имах необичайно тесни ходила, така че намирането на кънки се оказа доста трудна задача. Вечерта, когато той планираше да ги вземе, валеше много силно. Но той все пак излезе за тях. Трябвало да отиде в осем различни магазина, докато намери подходящи. Върна се вкъщи след десет часа и аз бях вече в леглото. Събудих се, щом дойде в моята стая и никога няма да забравя усмивката на лицето му, когато донесе кънките и ги сложи в долния край на леглото. Обичах го толкова много за това. Мислех, че е най-добрият и най-смелият баща в целия свят, за да направи това за мен.

Всеотдайният баща, контрастиращ с гневния, тираничен баща, създават за малката Джаки образ на мъж с митични измерения. За Джаки, която знае, че на моменти може да се сгрее в светлината на неговото обожание, жестоките избухвания са още по-унищожителни.

„Трябва да го обичаш въпреки всичко“

Дилемата за Джаки е, че когато силният, обожаван баща се отнася с любов към нея, тя се чувства чудесно, но когато е жесток, тя изпитва страх, объркване и се чувства отхвърлена.

В брака си с Марк Джаки преживява същото поведение. Съществуват двете крайности — чудесните висини, когато Марк я обича и ужасните пропадания, когато оттегля любовта си и е жесток към нея. Без значение как се чувства, от нея се очаква да отдава на Марк цялата си лоялност и преданост, точно както е била научена в детството си да отдава цялата си любов и преданост на своя баща, дори когато я малтретира.

Силните послания, върху които се основава поведението на Джаки са: „Твоите чувства нямат значение и дори някой мъж да се държи лошо с теб, ти все пак трябва да го обичаш“.

Как да се скрие гневът

Всяко дете, което е малтретирано, изпитва огромен гняв. Как може да се отнасят несправедливо с теб и да не се ядосаш? Как може да те пренебрегват все едно твоите чувства нямат значение и да не се ядосаш? Джаки не е изключение. Но както на много деца, то и на нея не й се разрешава да изрази своя гняв.

Веднъж на вечеря казах нещо, което татко не хареса и той ми каза: „Да се задавиш дано!“. Почувствах как сълзите напират в очите ми от обида. Избягах в стаята си, за да дам воля на сълзите си. Единственото, което можех да мисля, беше: „Дано ти да се задавиш. Дано да умреш“. Бях толкова засегната и толкова ядосана. Тогава майка ми дойде в стаята ми и каза: „По-добре да се върнеш на масата, защото татко сега наистина е побеснял заради теб“. Когато се върнах, тя ми прошепна: „Кажи му, че съжаляваш“. Всеки път, когато той ме унижаваше, трябваше да преглъщам гнева си.

Гневът е нормална човешка емоция и всички деца го изживяват до известна степен, но много родители трудно се справят с него. Често те погрешно виждат в гнева на своите деца сигнал, че са се провалили като родители. Когато детето избухне, повечето родители мислят, че са изгубили контрол и се чувстват безпомощни. Децата имат нужда да изразят своите гневни чувства, но в разумни граници. Те трябва да бъдат научени, че чувствата на гняв са в реда на нещата, но това не значи, че детето може да рита кучето, да удря някой или да чупи. Когато един родител учи детето си как да изрази своите чувства по подходящ начин, той му дава много важен урок.

Историческа обусловеност за гнева на момичетата

Момчетата се окуражават да изливат агресията и гнева си чрез различните спортове и откритото съревноваване, докато момичетата имат много по-малко отдушници. От тях се очаква да бъдат учтиви и ведри; не се допуска момичетата да изразяват гнева си като крещят и се бият или участват в агресивни спортове. Макар някои момичета да стават мъжкарани, повечето от тях се научават да се отърсят от гнева си чрез словесна агресия. Клюкарстването, обиждането и сарказмът са стандартните начини; други, по-косвени начини включват хлипане, цупене и плач.

Потискане на гнева

Когато словесната агресия не е достатъчна като средство за изливане на гнева, какъвто е случаят с Джаки, гневните чувства се потискат. За съжаление, когато една силна емоция, като гнева, е блокирана, тя не изчезва, а намира друг изход. За Джаки, както и за толкова много малтретирани деца, отдушникът става тя самата.

Джаки връща като бумеранг своите гневни чувства обратно върху себе си. Тя се чувства виновна заради тях и убеждава себе си, че ги изпитва, защото е ужасен човек. Гневът, естествено, се е превърнал в себеомраза.

Тогава Джаки се опитва да компенсира своите гневни чувства, като изгражда сложно поведение, с което да докаже на всеки, включително и на себе си, че наистина е добра и обична и не изпитва гняв. Тя става свръхотстъпчива, свръхприспособима и подчиняваща се. Много момичета ги учат да правят точно това. В зрелия си живот те пренасят това поведение.

Проблемът с тези средства за психологическа защита срещу гнева е, че той образува порочен кръг. Колкото е по-отстъпчива, толкова повече нейните чувства и потребности се пренебрегват, момичето става по-гневно, а след това и още по-отстъпчиво, за да се справи с гнева. Този цикъл е пътеката, по която минава всяко малтретирано дете.

„Ако се чувстваш зле, то е защото ти си лоша“

Когато Джаки напуснала масата, обляна в сълзи, след като баща й бил казал, че очаква да се задави, тя привлякла вниманието върху неговото поведение. Всички започнали да се държат така, сякаш Джаки е престъпникът; създало се впечатление, че тя се държи ужасно. Никой никога не си позволявал да допусне, че причината за поведението й е жестокостта на Нейт. Така, не само че на Джаки не й се разрешавало да прояви своя гняв, когато баща й я нагрубявал, но не й се позволявало и да се оплаква.

Когато на едно дете не се разрешава да изрази болката си, едно от важните, разрушителни послания, които то получава, е, че ако се чувства зле, това се дължи на неговите недостатъци. Вероятно с това е съчетано посланието, че нуждата й от спокойствие я прави грозна и отвратителна за останалите. Джаки си спомня:

Ако плачех за нещо, което баща ми е казал, той веднага започваше да ми се подиграва. Имитираше звука на плача ми и казваше: „Погледни това грозно лице. Никой не иска да го види“. Казваше ми, че съм отвратителна и още: „Престани да подсмърчаш!“.

В резултат на това Джаки пренася в зрелия си живот усещане за самота и изолация, когато нещата не вървят както трябва. Вместо да търси спокойствие, когато чувства болка, тя се научава да се самоосъжда, което още повече усилва стреса й. След като Джаки описа случая, при който съпругът й, Марк, е бил жесток към нея, тя каза:

Аз съм наистина отвратена от това как реагирам и колко съм неспособна. Просто седях там и хълцах като бебе. Нищо чудно, че ме намира отвратителна.

Джаки беше усвоила практиката да се самонаказва, когато чувства емоционална болка; тя се напада за тези неща, за които я е обвинявал баща й. Така Джаки става своят най-лош враг.

Едно разрушително следствие от това поведение върху зрелия живот на Джаки е, че избягва на всяка цена всякакви болезнени решения или сблъсъци. Но някои избори в зряла възраст, като преосмисляне или приключване на вредна връзка, задължително включват емоционална болка. Ако този избор не се направи, тогава болката се отъждествява със самообвиняване и самонаказване.

Драмата като начин на живот

Това, което помня най-силно, е осезаемото напрежение във въздуха, когато очаквахме баща ми да се прибере вкъщи. Докато бяхме майка ми, сестра ми и аз, беше непринудено и спокойно, но когато чуехме ключа в ключалката, всичко се променяше. Всички се напрягахме, защото никога не знаехме в какво настроение ще бъде. Винаги го имаше това усещане у нас. Припкахме из къщата като малки буболечки и се стараехме да изчистим набързо, или се опитвахме да приготвим нещо, което да го успокои, например питие, чехлите му, вестника или нещо друго, за да не избухне.

Напрежението, което Джаки описва по-горе, е пряк резултат от хаоса и непредвидимостта в дома. Всеки се страхувал от неочакваните настроения на Нейт. Винаги имало сълзи, молби, крясъци и заплаха от физическо насилие, следвани от периоди на спокойствие. Джаки си спомня, че много пъти, когато баща й избухвал, майка й реагирала с плач, молби и оправдания, а след няколко минути се целували и сдобрявали. Климатът в дома на родителите й бил наситен с огромно напрежение, съчетано с елементи на любов, доброта и привързаност. Резултатът бил силно емоционално безпокойство. Джаки получила послание, че драмата е съществена част от любовта.

Трябва да се очаква, че децата, израснали в такива „бушуващи“ семейства, ще се научат да бъркат врявата и хаоса с любовта. Като възрастни те ще се нуждаят от тези елементи в любовните си връзки. Те са развили това, което аз наричам отдаденост на силна драма.

Този вид силна драма може ефективно да маскира — както всяка пристрастеност маскира — разрушителните и инфантилни аспекти на връзката. Хаосът държи участниците в състояние на такъв емоционален водовъртеж, че те не могат ясно да оценят ситуацията. Често и двамата партньори са така изтощени от конфликтите, че дори не могат да мислят.

Децата от семейства, в които се разиграват ежедневно драми, често израстват с идеята, че напрежението е неделима част от любовта. Следователно момичето, което израства в такова семейство, е идеалната партньорка за обаятелен, експлозивен мизогинист. Борбата, напрежението и драмата са „нормални“ и обичайни за нея. Тя гледа на люшкането от безнадеждност към радост, от любов към омраза, от тормоз към страстно любене като доказателство за любов.

Деспотични бащи и незрели дъщери

Ето откъс от писмо, което аз помолих Джаки да напише на баща си за отношенията им по време на нейната младост.

Аз те обичах и обожавах толкова много, но треперех от страх, когато ми беше ядосан. Правех всичко, за да се опитам да ти угодя, но никога нищо не изглеждаше достатъчно добре за теб. Ти ме сравняваше с всичките ми приятелки. Тази била по-красива, онази била по-умна. Тогава ако постигнех нещо, ти го омаловажаваше. Ако не постигнех това, което ти искаше, казваше ми, че съм се провалила. Постоянно ме унижаваше и позореше пред други хора. Никога не знаех какво искаш от мен.

Вместо да получи подкрепата и помощта, от която се нуждае през младостта си, баща й засилил тормоза над нея.

Извърших ужасно престъпление: открих момчетата. Станах доста популярна, но поради това мисля, че изгубих баща си завинаги. Изглеждаше, че по някакъв начин полудява. Започна да се кара с мен всеки път, когато ме видеше. Започна да не ми дава пари, да отказва да ми купува дрехи. Трябваше да се моля за всичко, което ми трябва. Той винаги измисляше начини да ме накара да си стоя вкъщи, ако имах среща или исках да отида някъде с приятели. Започна да ме разпитва всеки път, когато се прибирах. Трябваше да давам отчет за всяка минута, която съм прекарала извън дома. Той се опитваше да смаже всеки опит за независимост от моя страна.

Не е необичайно за един баща да се чувства неудобно по отношение на разцъфтяващата сексуалност на младата си дъщеря и нейната потребност от независимост. Но поведението на Нейт е крайно и вредно за Джаки. Нейт се справя със своите объркани и забранени чувства на привличане към дъщеря си, като едновременно я отблъсква и става крайно ревнив и собственически настроен. Правейки скандали, нападайки я и унижавайки я за най-малките провинения, той държи двамата в постоянно състояние на война.

Младостта е последната стъпка преди оформянето на жената. Всичко преживяно от детството се отразява при формирането на личността, която тя ще бъде като възрастна. Това е време, когато тя се чувства болезнено несигурна в себе си. Нейните емоции изглежда имат някакъв свой живот, тласкайки я от една крайна реакция към друга. Поради тази причина младостта може да бъде тежък период за цялото семейство. Тийнейджърката се нуждае едновременно от независимост и от подкрепата на семейството си.

Държанието на Нейт с Джаки в това деликатно положение я убедило, че с нея нещо не е наред. Той я карал да се чувства виновна за проявяващата се женственост и дамгосвал нормалните й желания за независимост като допълнително доказателство за нейната малоценност и недостатъци. Естествено, това подсилване на отношението на Джаки за себе си като към „лошо момиче“ още повече нарушило нейното самочувствие.

Жените, които се обвързват с мизогинисти, обикновено произхождат от семейства, подобни на това на Джаки: има тираничен, контролиращ баща и пасивна, зависима майка. Някаква форма на психически тормоз винаги е налице. А ако освен това има физически и/или сексуален тормоз, въздействието върху развитието на детето и неговото самоуважение е дори още по-унищожително.

Ефектите на физическото и/или сексуалното насилие

Когато Нанси за първи път дойде при мен за своите проблеми: депресия и наднормено тегло, тя дори не беше наясно, че е била бито дете. Бруталността на баща й към нея се разкри в процеса на терапията. Едва тогава тя беше в състояние да види връзката между малтретирането от страна на Джеф и това, как са се отнасяли зле с нея като дете. Нанси израснала, като привикнала да бъде контролирана чрез страх и жестоки побои. Както всички тормозени деца, тя се научила да обвинява себе си за насилието, на което била подложена. Когато установила, че е определяна в брака си като „лоша“, за нея това било нещо много познато.

Когато над едно момиче е упражнено сексуално насилие, към самообвиняването се прибавя и срамът. Агресорът, който е извършил кръвосмешение, винаги проектира вината за своето престъпление върху детето. Тогава момичето се научава да гледа на себе си като на мръсна и малоценна личност. Приела унижението, предателството и експлоатацията като условия за оцеляване по време на детството, то вероятно е младата жена да преповтори същите взаимоотношения насилник — жертва с мъжете в зрелия си живот.

Ужасното престъпление кръвосмешение най-накрая получава вниманието, което заслужава. Само в САЩ най-малко едно от десет момичета е подложено на сексуален тормоз от доверен член на семейството му. Тези преживявания нанасят огромна емоционална вреда на младото момиче и сериозно разстройват виждането му за себе си като жена, заслужаваща обич.

Глава осма
Лудост за двама

Мизогинистката връзка не е истински задоволяваща за никого от партньорите. Все пак, както видяхме, най-много страда жената. Огромното неравновесие на силата между тях, което е толкова увреждащо за нея, държи и нея, и партньора й заключени в това, което аз наричам „лудост за двама“.

Винаги когато двама души са в тясна връзка, задължително е да има някаква поляризация и следователно някакво неравновесие на силата. В здравите връзки силата се колебае, така че всеки от партньорите на моменти има повече власт от другия. Когато партньорът е мизогинист, то само той притежава власт; тя никога не е характерна за жената.

И мизогинистът, и неговата партньорка са се научили в детството си да възприемат света с понятията на властния и безпомощния, и да виждат себе си като слаби и непълноценни. Все пак в зрелия си живот мъжът се проявява като силен, защото е агресивен и нападателен, докато жената се проявява като слаба, защото го умиротворява и се подчинява на неговите изисквания. Но това, което се показва навън, не е непременно същото, което става под повърхността.

Размяна на забранени чувства

Често сме привлечени от партньори, които проявяват вместо нас онези чувства, които ние се срамуваме да изразим. Поради тази причина много жени са привличани от мизогинистите, които изглеждат силни, агресивни, енергични и способни да изразят гнева си, когато поискат.

Ако жената се е страхувала и се е чувствала неудобно от своя гняв още от ранно детство, тя ще гледа на мизогиниста като на някой, който може да изрази вместо нея гневните й чувства.

Той, от друга страна, чувства дълбок срам поради своята необходимост от внимание и любов. Една от причините, заради които е привлечен от партньорката си, е, че тя може да изрази вместо него някои от чувствата му, които той смята, че го правят уязвим.

Това привличане и порочната размяна на скрити чувства не става в пределите на съзнаваното. Все пак тази несъзнателна размяна, която кара мизогиниста и партньорката му да се държат по съответния начин заедно, е потенциална обуславяща сила в техните отношения.

Размяна на зависимости

Мизогинистът се чувства много неудобно, когато чувства тъга и безпомощност, защото се срамува от тези емоции; уязвимостта не съвпада с неговия възглед за себе си като мъж. Все пак тези чувства ги има, и както всички силни емоции, те трябва да намерят израз. Когато партньорката му изразява тези емоции, той ги изпитва вторично. В допълнение на това, контролирайки я, той получава усещане за надмощие над уплашеното малко момче, скрито в него.

Този незадоволителен обмен има два вътрешно присъщи недостатъка. Първо, изразената от жената емоционална болка отразява частта от мъжа, от която той се страхува и която мрази най-много. Следователно, макар че се нуждае от нея, за да показва тази уязвимост, той чувства презрение към нея за това, че е „слаба“ или „болна“. Кара я да изразява неговите срамни чувства заради него, а след това я мрази заради това.

Второ, въпреки че той може да е успокоил страховете си от изоставяне, жената може да е толкова обзета от собствения си емоционален стрес, че да не може повече да удовлетворява ненаситния му глад за внимание и грижи. Така че възможно е той все пак да се почувства изоставен — това, което толкова много се стреми да избегне.

Размяна на гняв

Точно както мизогинистът излива част от чувствата си на зависимост чрез поведението на партньорката си, тя излива част от своя гняв чрез неговите избухвания.

Джаки ми каза, че макар избухванията на Марк да са я плашели, тя съзнавала, че завижда за свободата му да изрази своя гняв:

Никога не можех да избухна така. Той поне знае как да се освободи от гнева си. Не го потиска, както правя аз.

Джаки освобождавала част от гнева си чрез избухванията на Марк, но това не й помогнало значително да освободи изцяло отрицателните си чувства. Вместо това гневните атаки на Марк я натоварвали психически, като й напомняли за гнева, който тя все още носела от детството.

Както много жени, Джаки имала малко социално приемливи отдушници за гнева си. Тя трябвало да потиска както гнева си към Марк, така и яда от своето минало. Напрежението от неизразените отрицателни чувства ужасявали Джаки; тя вярвала, че ако си позволи да се ядоса, ще изгуби контрол върху себе си. Чувствала, че гневът й е като бездънна яма и яростта няма никога да свърши.

Гняв и страдание

Всички ние трябва да казваме това, което мислим и чувстваме. Когато блокираме нормалните канали на изразяване, емоциите намират други начини да се проявят. Някои от тези прояви могат да бъдат много разрушителни.

Когато жената има връзка с мизогинист, често тя отказва да покаже гневните си чувства, те се връщат под формата на болести. За много жени страданието е единственият начин, чрез който изразяват гнева си.

Чувала съм жени да изреждат дълги списъци с физически и емоционални проблеми, но все пак рядко правят връзка между лошите си чувства и взаимоотношенията си със своите партньори. Следният разговор по този въпрос е от последните ми радиопрограми:

Дженифър: Искам да науча как да общувам по-добре със съпруга си.

Сюзън: Какво означава това?

Дженифър: Когато е с мен, често избухва гневно.

Сюзън: От какво побеснява?

Дженифър: О, може да бъде от всичко. Изглежда, вече не мога да правя нищо както трябва.

Сюзън: Какво прави той, когато побеснее?

Дженифър: Той е много деспотичен. Винаги дава заповеди. Никога не пита. Само изисква. Нарича ме каква ли не, глупава и мърмореща.

Сюзън: Това как ви кара да си чувствате?

Дженифър: Чувствам се ужасно. Потисната съм през цялото време.

Сюзън: От колко време се чувствате потисната?

Дженифър:Горе-долу от около петнайсет години.

Сюзън: Не мислите ли, че има някаква връзка между това, как се държат с вас и как се чувствате?

Дженифър: Вижте, той не е такъв през цялото време. Трябва да съм ви създала погрешно впечатление. Той ни осигурява материално много добре и е наистина мил, когато не е ядосан.

Сюзън: Но когато е гневен, той става много критичен и оскърбителен, и вижте какво ви причинява. Когато с хората се държат по такъв начин, те обикновено чувстват гняв. Не сте ли ядосана, Дженифър?

Дженифър: (започва да плаче) Да, но аз го обичам и знам, че и той ме обича.

Сюзън: Може и така да е, но това, което правите с нормалния си и уместен гняв, е да го обръщате върху себе си. Той се превръща в самообвиняване и депресия. За жените това са много типични начини да се справят с гнева, който не могат да изразят.

Дженифър успешно беше изолирала стреса си от своята връзка. Докато поддържаше вниманието си фокусирано върху депресиите си и „грешките си“, тя избягваше да се противопостави на разрушителността на връзката си със съпруга си. Дженифър не е изолиран случай. Много жени превръщат гневните си чувства в емоционални и физически страдания.

Стрес и гняв

Потиснатият гняв може да бъде елин от главните източници на стрес за тялото. Всъщност той може действително да уврежда здравето. Вместо да се справят с неприемливия гняв към партньорите си, много жени несъзнателно пренасочват своя гняв към себе си. Колкото повече жената прави това, толкова по-голяма е вероятността да си причини здравословни проблеми. В медицинската и психиатрична литература е пълно с описания на болести, които са резултат от неспособността за справяне с емоционалния стрес.

Физически прояви на стреса

Историята на семейството, генетичните предразположения и различни други характеристики на личността и на тялото определят как ще се проявят телесните симптоми на стреса.

Стресът може да се изяви в мускулно-скелетната система като болки в гърба, мускулни спазми, обща напрегнатост на тялото и/или силни главоболия, или може да се прояви в язви на стомашно-чревния тракт, колит, хронично лошо храносмилане и различни типове чревни разстройства. Стресът може също така да се прояви в сърдечносъдовата система със страдания като съдови главоболия и мигрени, и може да доведе до летален изход, когато намери израз във високо кръвно налягане и коронарна болест.

Емоционални изражения на стреса

Най-преобладаващото и увреждащото от тях е депресията, която може да се изяви по много начини. Случайните чувства на тъга, лошо настроение, самота или несигурност, са нормална част от човешкото съществуване. При сериозна депресия обаче тези чувства стават хронични и всепроникващи. Някои депресирани жени могат само да усещат, че постоянно са уморени и отегчени. Възможно е да се оплакват от липса на енергия и ентусиазъм. Те преживяват депресията предимно като неспособност да почувстват удоволствие или радост. Други жени се оттеглят в летаргия: спят дълго всеки ден, а чувствата им са притъпени. Все пак други жени изживяват болката пряко и остро. Те могат да плачат дълго време или да избухват в сълзи при най-леката провокация. Със задълбочаването на депресията могат да имат натрапчиви мисли за самоубийство.

Малко хора искат да допуснат, че са депресирани, погрешно вярвайки, че това е знак за слабост или недостатък. Но дори няколко от следните симптоми могат да покажат наличието на депресия:

• Постоянна умора;

• Отегчение;

• Неспособност да изпитва удоволствия от хубави преживявания;

• Общо чувство на тъга;

• Проблеми със съня: или твърде много сън, или обратно — безсъние;

• Мрачни размисли за миналото;

• Песимизъм за бъдещето;

• Загуба на интерес към секса;

• Прекалено силна реакция при обичайни събития;

• Трудности с концентрацията и/или паметта;

• Загуба на интерес към храната; необичайна загуба на тегло;

• Преяждане; необичайно напълняване;

• Крайна раздразнителност;

• Занемаряване на външния вид;

• Чести мисли за смъртта или настъпването й.

Стресът може също да бъде обуславящ фактор на други емоционални реакции. Пристъпи на тревожност и паника, разстройства на съня и широка гама от промени на настроението може да са причинени от стреса, който е резултат от потиснатия гняв.

Не искам да внуша, че всеки психически проблем, който сполетява една жена, е пряк резултат от поведението на партньора й спрямо нея. Както видяхме, много от жените, които се свързват с мизогиниста, са имали трудно детство и може да имат от по-рано предразположеност към емоционални проблеми като депресия. Също така, за някои депресии и състояния на тревожност сега се знае, че са резултат от химически дисбаланс на тялото. Все пак болката, объркването, загубата на увереност и потиснатия гняв, които съществуват в тези връзки, са първопричините за развитието на телесни и емоционални заболявания или за тяхното засилване.

Стрес и зависимост

Някои жени се опитват да се справят със стреса чрез различни физически зависимости. Прекалено пиене, употреба на наркотици, прекалено пушене и ядене могат временно да прикрият неприемливи чувства и импулси. Зависимостта обслужва двойна цел. Тя притъпява болката и в същото време спомага да се забрави причината за тази болка. Тя може да направи хаотичната връзка да изглежда поносима, като намалява безпокойството, което мотивира стремеж към промяна.

Каквато и форма да има зависимостта, тя представлява отчаян опит за психическо оцеляване. Но жена в нездравословна връзка сериозно подкопава своите шансове да подобри положението си, като добавя физическа зависимост към вече смазващия стрес й конфликтите, с които се сблъсква. Пристрастяванията съсипват тялото и притъпяват съзнанието и задълбочават усещането на жената за безпомощност и себеомраза. Тя също така осигурява на партньора си доказателство за своето несъвършенство и допълнително оправдание за необходимостта той да я контролира.

Когато започвам да работя с някого, който има физическа зависимост, изяснявам, че ще го лекувам само ако се включи в някаква програма или организация, която да му помогне да се отърве от зависимостта.

Тайните отмъщения на страдащия

Жената, която е в непрекъснат стрес и потиска гнева си, несъзнателно изпитва желание да отмъсти на своя партньор чрез своето страдание. Чрез телесните симптоми тя може да се опитва да предаде на партньора си следните послания:

• Не се ли срамуваш от това, че ме караш да се чувствам ужасно?

• Ти си лош човек, щом ми причиняваш това.

• От теб зависи да ме накараш да се чувствам по-добре.

• Виждаш ли как страдам? Трябва да ми обръщаш внимание и да бъдеш мил с мен.

Една жена може да вярва, че страданието й дава право да се грижат за нея и да бъде съжалявана; най-важното, тя може да гледа на това като на оправдание, че не предприема никакви действия, за да направи живота си по-добър. Обаче страданието не променя нищо. Задкулисните, косвени опити за общуване никога не са ефективни, защото партньорите не се изправят с лице срещу проблемите. Също така мизогинистът рядко е чувствителен към чувствата на партньорката си. Ако той установи, че партньорката му страда, ще реши, че това няма нищо общо с него. Страданието на жената той смята за допълнително доказателство за нейните несъвършенства. Ако тя се срине физически или емоционално, това може само да увеличи отвращението му от нейната слабост. В неговите очи тя става несъвършена и жалка.

Да си отмъстиш без гняв

Независимо колко отстъпчива е една жена и колко много усилия полага, за да потиска гнева си, тя невинаги успява да контролира гнева, породен от жестокостта на партньора. Вместо това, той може да се разкрие по редица префинени, но все пак враждебни начини.

Пряко изразена враждебност

Жената, която има връзка с мизогинист, може да се пристрасти към дребни словесни атаки, в опита си да излее част от натрупания гняв. Лорейн била бясна от начина, по който Нейт я третира, но имала твърде малко начини да се освободи от гнева.

Джаки си спомня:

Майка ми сравняваше баща ми с други мъже и му даваше да разбере, че не е толкова хубав, интелигентен или културен. Спомням си как го наричаше „тъп търговец“. Тя също го дразнеше за това, че е нисък, което беше наистина обида за него. Тя му се подиграваше пред други хора, че не произнася правилно някои думи. Това беше нейният начин да му отмъсти.

Както може да се очаква, враждебните забележки на Лорейн се превръщат в оправдание за жестокостта му.

Косвено изразена враждебност

Някои жени изразяват своите гневни чувства например като започнат да забравят дребни неща, които са от значение за партньорите им. Някои се оттеглят и загърбват секса, като по този начин показват негодуванието си; или стават студени и дистанцирани, затваряйки се в мълчание.

Независимо дали е пряко или косвено изразен гневът, той е в много по-слаба степен от яростта на мизогиниста.

Жените, от друга страна, независимо дали от изградения модел за семейство на нейните родители, или от страх да отмъстят, или от страх от раздяла и загуба на любовта на партньора, не се радват на тази жизненоважна емоционална свобода. Те потискат своя гняв и го насочват обратно към себе си.

Взаимоотношения, в които единият от партньорите може да изрази враждебните си чувства, а другият не може, се основават на сериозно неравновесие на силата. Все пак жената, която се чувства безсилна в такава връзка, не вижда нещата такива, каквито са. В действителност тя има повече сила от своя партньор, защото той е много повече зависим от нея, отколкото тя от него. Тя просто не го разбира. Неговата ограниченост, страховете му да не бъде изоставен, потребността му да държи всичко под контрол, силното му чувство за собственост и изкривеният му възглед за действителността го карат да се чувства силен само когато я подчинява и контролира. Тези защитни механизми му дават чувство за сигурност, но също така ограничават много поведението му.

Обратно, жената, веднъж научила точно да преценява истинската си сила, е в много по-добра позиция да промени поведението и живота си, отколкото той.

Част втора
Жените, които ги обичат

Как да използваме втората част на тази книга

Втората част на тази книга е посветена на това, да разберете как да помогнете на себе си и как да промените вашата връзка с партньора. Това пътуване в изследването и промяната изискват от вас да участвате в много от упражненията и задачите, които правя с моите пациенти.

Моите съвети са направляващи, но няма да имат полза само ако ги четете, без да ги прилагате. Прочитането на упражненията без изпълнение на задачите няма да ви разкрие средствата, които ще ви дадат възможност да промените нещастната си връзка — или, когато е необходимо, да я приключите.

Включила съм списъци от въпроси, на които да отговорите, писма, които да напишете, и други видове писмени упражнения. Предлагам ви да вземете лист и молив, докато четете. Може дори да приготвите малка тетрадка за тази цел, така че по-късно да преглеждате написаното. Във всеки случай, моля, запазете писмените си задачи, защото с напредване в материала ще се връщам на някои от упражненията.

Дори в момента да нямате партньор мизогинист, някои от средствата и уменията, които съм посочила, могат да ви помогнат да се научите да отстоявате правата си и да се справяте решително с всякакви хора в живота, които ви тормозят психически. Упражненията, които съм подготвила, може да ви отведат по доста трънливи пътеки. Част от тази работа е болезнена, но възнаграждението е трайно и си струва да преживеете всякаква емоционална болка. Най-важното е, че тези умения ще ви помогнат да откриете и възстановите самоувереността, която смятате, че сте загубили в живота си.

Глава девета
Как се чувствате

Когато пациентката ми Нанси дойде за първи път, тя не допускаше, че много от нейните проблеми произлизат от брака й. Съпругът й, Джеф, имаше такъв пълен контрол върху съвместния им живот, че Нанси беше загубила всякаква представа за това, което й се случваше. Тя не знаеше за какво беше отговорна, как се чувстваше или какво предизвикваше лошото отношение на Джеф. За да възстанови контрола върху живота си, Нанси трябваше да определи за себе си реалното положение, вместо да продължава да приема възгледите на Джеф.

Чувствата на Нанси, мислите и държанието й, както и поведението на Джеф, са областите, в които трябваше да фокусираме вниманието си. Изясняването на истинските й чувства беше първата ни стъпка.

Значението на чувствата

Контролът на Джеф върху живота на Нанси се простираше не само върху това, как тя трябва да мисли и да се държи, но и как трябва да се чувства, за да има неговата любов и одобрение:

Той казваше: „Кажи ми как се чувстваш. Моля те, искам да знам. Трябва да общуваме. Просто ми кажи как се чувстваш“. Така и правех. Аз отговарях: „Чувствам се обидена от това, което ти току-що каза, че съм глупава“ и той се озъбваше: „Грешно, Нанси. Това са погрешни чувства. Не трябва да се чувстваш по този начин“.

Джеф определя като „погрешни“ всякакви чувства, които не му харесват. Но чувствата, за разлика от поведението, нямат морална оценка. Няма „правилни“ и „погрешни“ чувства. Никой няма право да съди как се чувстваме или да обезценява нашите емоции. Чувствата просто съществуват и ние имаме право на тях.

През четирите години брак на Нанси с Джеф тя така потискала своите чувства, че те станали неразбираеми за нея. Напълняла, развила язва, станала изключително депресирана и загубила увереност в своите способности. Когато Джеф започнал да отсъжда и порицава чувствата й, Нанси се объркала за това, какво „би трябвало“ да изпитва. В резултат на потискане на чувствата, които Джеф определял като „погрешни“, тя започнала да се затваря и да се съмнява в своите емоции. Когато дойде при мен единственото, в което беше сигурна, бе, че усеща емоционална болка.

Болката на Нанси беше ясен сигнал, че нещо не е наред. Но като повечето жени тя смяташе, че това е нормално, че е част от самото чувство. Да обръща внимание на болката за нея бе равносилно на самосъжаление.

Преглед на чувствата

Нашите чувства са най-добрият източник на информация за нас самите. Те са най-добрите ни ориентири за това, кои сме, от какво се нуждаем и какво има значение за нас като личности. За да започнете да разбирате какво ви се е случвало, трябва първо да определите и да преразгледате чувствата си за вас самите, за живота ви и за вашия партньор.

Следният списък от въпроси е предназначен да ви помогне да направите точно това. Чувствата, споменати във въпросите, са тези, които чувам най-често от пациентки, чийто партньор е мизогинист. Моля, отговорете на всеки един от въпросите с да или не. Ако имате други силни чувства, които не са намерили място тук, напишете ги.

1. Чувствате ли се тъжна през повечето време?

2. Чувствате ли страх от партньора си?

3. Чувствате ли се безпомощна и смазана?

4. Чувствате ли се ядосана през повечето време?

5. Чувствате ли се объркана и смутена за това, как трябва да се държите?

6. Чувствате ли се подчинена от своя партньор?

7. Чувствате ли се виновна и винаги грешаща?

8. Чувствате ли омраза към себе си?

9. Чувствате ли се разстроена?

10. Чувствате ли се в капан?

Ако сте отговорили с да на шест или повече от тези въпроси, вие определено чувствате силна емоционална болка.

Много жени, които отричат или омаловажават значението на емоционалния стрес, се плашат да опознаят своите чувства. Не е лесно да се вгледаме в себе си и да направим изследователско проучване на психиката (душата[1]). Това е първата стъпка към променяне на вашите чувства и следователно на вашия живот. Останете с мен и ще се справим с някои от емоциите.

За да постигнете чувство за надмощие върху тези силни чувства, така че да не ви смазват: първо трябва да разберете откъде идват. Чувствата могат да са чудесни, но когато са извън контрол и произлизат главно от страх или безпомощност е възможно да възпрепятстват както преценката, така и здравия разум.

Важната връзка между мисли и чувства

Повечето от нас не са наясно, че чувствата ни са пряк резултат от нашите мисли. Ние сме склонни да вярваме, че нашите чувства са резултат от външни събития. Но трябва да има мисъл преди да се породи някакво чувство. Становища като изказаните по-долу показват как хората объркват своите мисли с чувствата си.

• Чувствам, че те е яд на мен.

• Чувствам, че брат ми е слаб човек.

• Чувствам, че само ако се променя, съпругът ми ще ме обича повече.

Всички тези изречения изразяват мисли, убеждения и възгледи, които след това водят до определени чувства. Нека да разгледаме чувствата, които тези мисли пораждат.

Горните три изречения са възприятия, които по-точно формулирано биха били: „Разбирам, че те е яд на мен, следователно сега се чувствам уплашена, объркана, тъжна, засегната и ядосана“.

„Мисля, че брат ми е слаб човек, следователно чувствам превъзходство, презрение, разочарование, безпокойство и безпомощност.“

„Вярвам, че само ако се променя, съпругът ми ще ме обича повече, следователно аз се чувствам като лоша, необичана.“

Тези жизненоважни разлики не са разлики в семантиката. Много важна стъпка в израстването ви е да се научите да правите разлика между мислите и чувствата. За да постигнете контрол върху живота си, първо трябва да установите контрол върху мислите си. Следният пример показва как мислите и чувствата може да се объркат в дадени взаимоотношения. Представете си, че сте приготвили хубава вечеря и сте седнали на масата със съпруга си. Изведнъж той ви критикува, защото сте сгънали погрешно салфетките. Например казва: „Не се грижиш за нищо, защото знаеш колко е важно за мен масата да изглежда добре“; „Ти си безмозъчна, егоистична и мързелива“.

Много е вероятно да сте наясно по време на тази тирада, че се чувствате уплашена, унизена, виновна и ядосана. Интензивността на вашите чувства може да е единственото, което е реално за вас в този момент. Но за вас е жизненоважно да отчетете, че сте пропуснали стъпка в разбирането на това, което ви се случва. Преди да сте почувствали всички тези интензивни емоции, сте мислили нещо.

Изолирането и отчитането на тези мисли ви дава възможност евентуално да промените поведението си и реакциите си. Между тирада като описаната по-горе и паническите ви реакции мислите, които са профучали незабелязано, може да са включвали: „Той ми е сърдит“; „Аз съм в опасност“; „Направила съм нещо погрешно“; „Защо никога не мога да се защитя от критиките му“; „Никога не знам какво да кажа, когато ми е ядосан“; „Той никога не оценява нищо, което се опитвам да направя за него“; „Иска ми се да можех да го убия“. Когато осъзнаете съществената разлика между вашите мисли и вашите чувства, можете да започнете да упражнявате контрол върху реакциите си.

Разбиране на процеса на мислене

За да помогна на моите пациентки в тази област, аз ги моля да съсредоточат вниманието си върху своите мисли. За разлика от чувствата, мислите нямат специфични етикети. Поради тази причина мислите са по-общи.

Следващото упражнение е съставено, за да ви помогне да изясните връзката между вашия процес на мислене и вашите чувства. Изброените чувства са същите като тези, съдържащи се във въпросите, на които отговорихте преди две страници при преглед на емоциите. Вижте дали някои от мислите, които вървят заедно с чувствата, ви изглеждат познати.

Чувства

1. Тъжна съм през повечето време.

Мисли

Животът е ужасен. Чудя се дали всички няма да са по-добре без мен.

Чувства

2. Страхувам се от партньора си.

Мисли

Нещо лошо ще ми се случи. Не знам той какво може да направи. Може да ме унижи. Може да ме напусне.

Чувства

3. Чувствам се отчаяна и смазана.

Мисли

Никога няма да се промени. Няма изход. Не мога да се справя с това. Нищо, което кажа или направя, няма да промени нещата.

Чувства

4. Изпитвам яд през повечето време.

Мисли

Бих искала да го зашлевя по лицето, ако не бях толкова уплашена.

Чувства

5. Чувствам се объркана и смутена за това, че не зная как трябва да се държа.

Мисли

Какво погрешно направих? Защо той отново е толкова разстроен от мен? Как може понякога да ме обича толкова много, а друг път да е ужасно груб с мен?

Чувства

6. Чувствам се потисната от партньора си.

Мисли

Никога не мога да победя. Това, което правя, не помага. Той е по-силен от мен по всякакъв начин.

Чувства

7. Чувствам се виновна; чувствам, че винаги греша.

Мисли

Всичко е заради моята вина. Трябва да се науча да стана по-добър човек.

Чувства

8. Мразя се.

Мисли

Аз съм егоистка. Аз съм слаба. Аз съм разпиляна, неорганизирана и съм лош човек.

Чувства

9. Чувствам се разстроена.

Мисли

Без значение какво казвам, той не ме слуша. Той не се отнася сериозно към мен. Нищо от това, което правя, няма значение.

Чувства

10. Чувствам се като хваната в капан.

Мисли

Няма изход. Няма къде да отида.

Сега се върнете на прегледа на чувствата. Вижте дали можете да определите какви мисли са предхождали всяко от чувствата ви. Бъдете колкото може по-точна. Правете това упражнение поне по един път всеки ден. Отделете няколко минути, за да свържете чувствата си (както положителни, така и отрицателни) с мислите, които ги предхождат. Например нека да кажем, че тъкмо сте купили подарък за рождения ден на близка приятелка. Чувствате се доволна и щастлива. Някои от мислите, които може да са предхождали тези чувства са: „Аз съм добър човек“; „Аз съм мила“; „Аз съм щедра“; „Аз обичам да правя щастливи хората, на които държа“; „Моята приятелка много ще хареса този подарък“.

Обратно, ако даването на подарък ви кара да се чувствате напрегнати и неспокойни, мислите са могли да бъдат: „Може би приятелката ми няма да хареса този подарък“; „Похарчих твърде много пари“; „Никога не знам точно какво да купя на близките си“; „Не се ли опитвам само да купя любовта на приятелката си с този подарък?“.

Опитайте се да намерите връзка между мислите и чувствата си. Отначало може да изглежда странно и механично. Все пак това упражнение ще ви помогне да се научите как да прекъсвате автоматичните си реакции, особено в стресови ситуации. (Глава тринайсета ще ви даде повече техники за справяне с мисли и чувства.)

Поведенческият компонент

След като поведението е резултат както от мисленето, така и от чувствата, трябва също да фокусираме вниманието си и върху него. Следващото упражнение засяга това, какво сте правили за вашите взаимоотношения в резултат на вашите мисли и чувства. Моля, отговорете на всеки от въпросите с да или не. След това направете ваш отделен списък, описвайки други страни на вашето поведение във връзката ви.

Как сте се държали:

• Извинявате ли се през цялото време?

• С готовност ли приемате обвиненията за всичко, което не върви добре във връзката ви?

• Стъпвате ли „като върху яйца“? Внимавате ли за всяка дума, която казвате, или репетирате какво ще кажете на партньора си, така че да не избухне?

• Казвате ли постоянно на децата да бъдат внимателни, за да не разстроят татко?

• Плачете ли повече, отколкото преди?

• Потискате ли чувствата си, особено своя гняв?

• Стараете ли се постоянно да измислите как да постигнете одобрението на партньора си? „Връзвате ли се на фльонга“, опитвайки се да угодите на неговите вечно променящи се изисквания?

• Изоставили ли сте интереси, дейности и хора, които някога са били важни за вас?

• Изоставили ли сте мнения, идеи, отношения, очаквания и мечта, които сте имали за себе си?

• Въздържате ли се от образователен или професионален напредък?

• Извинявате ли постоянно поведението на партньора си пред себе си или пред други хора?

• Изоставили ли сте се физически? Напълнели ли сте или сте отслабнали значително? Обръщате ли по-малко внимание на външния си вид, отколкото преди? Намирате ли извинение, за да не излизате извън къщи?

• Основава ли се животът ви върху старанието да угодите на партньора си, за да избегнете неговия гняв или неодобрение?

Разбирам достатъчно добре колко стресово е да се вгледаш под повърхността на връзка, за която бихте искали да вярвате, че е изградена с любов или че поне е задоволителна. Обаче докато отричането може да е успокоително за кратко време, в крайна сметка няма нищо по-вредно от този вид самоизмама.

Когато Нанси открила, че отговаря с да на повечето от въпросите, изброени по-горе, била много разстроена. Този процес беше истинско проглеждане за нея. Тя трябваше да се изправи с лице срещу факта, че се е отказала от процъфтяваща кариера в сферата на модата и че е изоставила много от приятелите си и социалните дейности, за да успокои Джеф. Тя също така се е отказала от своето право да взима каквито и да е решения, които не получават одобрението на Джеф. Най-стресово от всичко за нея било осъзнаването, че подчинявайки се на тормозещото му поведение, тя в действителност му е дала разрешение да я малтретира.

Упражненията, които завършихте, ще ви открият друга перспектива и ще ви покажат как сте се самозалъгвали. Сега можете да видите какво действително е ставало в живота ви и по-специално във вашата връзка. Настоявам да бъдете честни към себе си и да изтърпите известно неудобство. Каквато и емоционална болка да преживеете, резултатът от тази работа може да се използва като мост към разбирането, как всички елементи в живота ви си взаимодействат и ви влияят.

Последният елемент, който трябва да проучим сега, е поведението на партньора ви.

Как се отнася партньорът ви с вас:

• Настоява ли да има контрол върху живота ви, върху мислите и върху поведението ви?

• Безмилостно критичен ли е към вас и намира ли винаги вина?

• Заплашва ли ви, че няма да ви обича повече или че ще ви напусне, ако не правите това, което той поиска?

• Изисква ли подчинение чрез заплахи за физическо насилие?

• „Превключва“ ли от обаятелно поведение към гневни изблици?

• Прави ли унизителни коментари за жените като цяло и за вас в частност?

• Лишава ли ви от пари, внимание и любов, за да ви накаже когато не му угодите?

• Прехвърля ли вината за всички свои неуспехи и недостатъци върху вас или върху други хора?

• Критикува ли характера ви чрез обиди?

• Омаловажава ли мненията и чувствата ви?

• Осъжда ли ви, че сте твърде чувствителна или че реагирате прекалено, ако се разстройвате при нападките му?

• Обърква ли ви, като отказва да посрещне проблеми, чрез отричане, като променя предмета на разговор, като подменя случката или като се държи все едно че нищо не се е случило веднага след голям конфликт помежду ви?

• Състезава ли се с децата ви или с други важни хора в живота ви за вашето внимание?

• Изключително ревнив ли е и собственически настроен?

• Настоява ли да се откажете от това, което е ценно и важно за вас, за да му угодите?

• Критикува ли постоянно другите важни хора във вашия живот, като семейството или приятелите?

• Омаловажава ли постиженията ви?

• Подценява ли ви сексуално?

• Насилва ли ви да участвате в сексуални сношения, които са неприятни или болезнени за вас?

• Има ли извънбрачни връзки?

• Пренебрегва ли сексуалните ви потребности?

• Очарователен ли е на обществени места, но склонен да започне тирада, когато сте сами заедно?

• Унижава ли ви пред други хора?

Ако сте отговорили с да на десет или повече въпроса, то вие живеете с мизогинист.

Определяне на нашия курс на поведение

Нанси ми каза, че след като завършила предишните упражнения, се почувствала изпълнена с емоции. Разтревожила се от това, колко погрешни са взаимоотношенията й с Джеф. Очаквах тези реакции. Този вид проверка поражда много силни чувства.

Според моя опит хората не могат да променят болезнените си чувства, като само говорят зя тях. Те трябва да ги преживеят и тогава да се опитат да ги променят. Понякога това може да е много мъчително, но е винаги ефикасно.

Казах на Нанси, че интензивността на нейното безпокойство не е знак, че отиваме в погрешна посока; по-скоро показва, че процесът е започнал. Тя получаваше болезнени, но съществени разкрития относно своя брак. Това беше отлично начало. Обаче вникването и разбирането сами по себе си не са достатъчни. Без действително да се поправят нещата, проникновението и разбирането са само интелектуални упражнения. Много от нас познават някой, който е бил подложен на терапия или анализ в продължение на четири или пет години, а дори и повече. Тези хора могат да ви изредят дълъг списък причини защо продължават да действат по този начин, който им носи загуби. На практика първата промяна след дълги години терапия е в банковата им сметка, а не в тяхното поведение. Аз винаги съм смятала, че моята работа като терапевт е да помогна на хората да променят своето поведение, както и да прозрат защо се държат по този начин. Когато пациентите се посветят на тази задача и действително започнат да вършат нещата различно, почти веднага има съществен личен напредък.

Може да е страшно дори само да си помислиш да вършиш нещата различно. Но за да се промени качеството на живота ви, трябва да искате да промените поведението си и да поемете някои истински рискове с това ново поведение. Едно от предимствата да си възрастен човек е това, че разполагаме с много възможности за промяна. Отплатата е незабавна самоувереност. Повишената самооценка е също естествен резултат от усилията за промяна. Веднъж започнали да виждат, че могат да влияят върху нещата, хората действително започват да чувстват по много различен начин себе си и живота си.

Но в началото промяната невинаги води до комфорт. Това е главната причина, поради която хората се съпротивляват против промените. Често те погрешно вярват, че чувствата им показват колко добре се справят с процеса на промяна. Те приемат, че ако правят нещата „правилно“, незабавно ще се почувстват по-добре. Обаче в действителност повечето хора се чувстват уплашени, разтревожени и извън равновесие, когато започнат да променят поведението си.

Джаки ми каза след нашите първи три срещи: „Мислех, че терапията ще ме накара да се чувствам по-добре. Сега се чувствам по-зле, отколкото преди да започна! Как може да се очаква да правя нови неща, когато се чувствам толкова ужасно?“.

Джаки правеше много типична грешка: тя вярваше, че трябва да се чувства различно, преди да може да се държи различно. Аз я уверих, че веднъж започнала да променя поведението си, ще дойдат и добрите чувства.

Все пак аз нямаше да искам от Джаки да се държи различно на този етап. Вместо това щяхме да започнем да изграждаме основата за промяна на поведението й, като първо направим някои важни промени в чувствата й и във възприятията й.

Първоначалните промени, които ще ви препоръчам, са свързани главно с вашите чувства, а не с предстоящите ви сблъсъци с партньора. Чрез тези промени ще се научите да отстъпвате от интензивните стресови емоции, така че да можете да ги контролирате по-добре, вместо да ги оставяте те да ви контролират. След като постигнете контрол над емоциите си, вместо страх и безпокойство, логиката ще доминира в живота ви. Ще започнете ясно да мислите за себе си, за вашата връзка и за това, накъде сте тръгнали. Когато достигнете тази точка, вие сте готови да направите действителни поведенчески промени.

Упражненията, които направихме досега, са първата стъпка в този процес. Етапите, които са описани в следващите няколко глави, са фокусирани върху анализа, преоценяването на вашето виждане за себе си, откриване откъде идват повечето от отрицателните послания в живота ви и откъде увереността ви и чувството за собствена ценност първо са били увредени, и как се управлява гневът. Ще научите как да се грижите по-добре за себе си, така че когато възникнат силните емоции, да имате като резерв известно спокойствие.

Веднъж справили се със себе си, ще сте подготвена и да се справите с партньора си.

[1] Psyche (гр.) — душа. ↑

Глава десета
Подготовка за промяна

Нанси беше изплашена от дилемата, която й предстоеше, след като беше обмислила сериозно връзката си с Джеф. Какво можеше да направи, като толкова се страхуваше от него. Тя ми каза:

Не мога ли просто така да оставя брака си и да се грижа за язвата и за теглото си? Свикнала съм с това положение.

Казах на Нанси, че съдейки от нейното описание на държанието на Джеф и от информацията, която тя ми разкри при упражненията, връзката й с Джеф е в основата на много от проблемите й. Ако тя иска да се чувства по-добре, трябва да посрещне тези проблеми пряко.

Приемайки статуквото

Нанси вярваше, че да не прави нищо е най-лесният и най-малко заплашващият начин да се справи с проблемите във връзката си. Тя, разбира се, приемаше, че взаимоотношенията й с Джеф няма да се влошат. Надяваше се, че ако не прави нищо, нещата най-малко ще останат същите, в случай че не се подобрят.

Статуквото в една връзка не може да се поддържа безкрайно. Положението ще се промени, дори ако не правим нищо, защото в края на краищата не контролираме всички променливи, които могат да повлияят върху нашите взаимоотношения. Попитах Нанси какво мисли, че ще стане с брака й, ако Джеф има по-малко професионални ангажименти, ако тя се върне на работа, ако имаха деца, ако имаше смърт в семейството, или ако един от двамата се разболее. Всяко от тези събития може да доведе до промяна в равновесието на връзката. Моят професионален опит ми е показал, че когато дадено събитие наруши несигурното равновесие на връзката, тормозещото поведение на мизогиниста към партньорката му автоматически ескалира.

Следователно, докато карате някак, приемайки нещата каквито са сега, да не правите нищо в бъдеще е опасна игра. Това предполага никога да не се случват неща, които да разстройват живота ви.

Пламенната надежда на всяка жена, чийто партньор е мизогинист, е, че по някакъв начин ще се случи нещо, което ще оправи всичко. Всяка жена иска да вярва, че един ден партньорът й ще се осъзнае, ще я прегърне и ще каже: „Знам, че съм бил ужасен с теб. Прости ми. Никога повече няма да те огорчавам. Обичам те и от сега нещата ще бъдат различни“.

В действителност вашата връзка е много по-вероятно да се влоши, отколкото да се подобри. Хората все по-трудно променят поведението си с възрастта; те искат по-малко да се променят. Приемайки ситуацията такава, каквато е, се отричате от правото да се отнасят с вас с уважението и достойнството, на което вие, като всеки човек имате право. Правите активен избор да останете на мястото на жертвата във вашата връзка.

Ако имате деца, този избор също ги засяга. Както видяхте, когато партньорът ви е мизогинист, той дава пример как малките момчета да станат тормозещи мъже и учат малките момичета, че са малоценни. Приемайки статуквото, насилието може да продължи в следващото поколение.

Запитайте се дали не си струва да се опитате да промените системата, вместо да я приемате каквато е. Може би въпросите, които трябва да си зададете, са: Не съм ли опитала вече да не правя нищо? Не приемам ли все повече и повече тормоз? Това довело ли е до нещо добро?

Много жени са обезкуражени, когато си отговорят на тези въпроси. Това, което те трябва да разберат, е, че за тях добрата връзка е възможна. Разбирането какво прави добрата връзка, представлява контраст на връзката с мизогинист и също помага на жената да си постави цели, към които да се стреми.

Какво представлява добрата връзка

Често когато моля пациентките ми да опишат партньорите си, чувам следното: „Той много работи“; „Той ни осигурява добре“; „Той е забавен“; „Той прекарва много време с децата“; „Той е очарователен“; „Той е красив“. Разбира се, тези черти и начини на поведение са привлекателни. Но те не са опора на добрата връзка.

Добрата връзка се основава на взаимно уважение и относително равновесие на силата. Тя включва грижа и чувствителност към чувствата и потребностите на другия партньор, както и отчитане на това, което прави другия толкова ценен. Разбира се, в рамките на този идеал има място за спорове, лоши настроения, разлики в мненията, дори гняв. Все пак обичащите се партньори намират ефикасни начини да се справят с различията си; те не гледат на всеки сблъсък като на битка, която трябва да се спечели или загуби.

Добрата връзка, с други думи, трябва да обогатява живота ви, а не да го ограничава, като ви принуждава да се откажете от тези неща, които са неразделна част от характера ви. Влизаме във връзката привлечени от качествата, които виждаме у нашите партньори. Ако се изисква да загубим най-добрите си качества, за да поддържаме мира, нещо сериозно не е наред.

Можеш да промениш само себе си

В началото на терапията Джаки ми се оплака:

Защо трябва да се уча да правя нещата различно, когато ако Марк престане да е такъв тиранин вкъщи, няма да имам никакви проблеми?

Казах на Джаки това, което съм казвала на много от пациентките си: „Не можеш да промениш поведението на никой друг, освен своето. Хубавото е, че веднъж започнала да променяш реакциите си спрямо неговото поведение, самата връзка започва да се променя“.

Джаки не искаше да се откаже от мисълта, че ако Марк може само да види нещата по нейния начин, той ще престане да е жесток спрямо нея. Нанси имаше подобни идеи. Тя казваше: „Знам, че ако Джеф знаеше как ме кара да се чувствам, той не би се държал така зле с мен“. Обаче факт беше, че и двамата мъже знаеха точно как карат да се чувстват съпругите им и въпреки това не променяха поведението си. В допълнение на това разбиранията на партньорите беше нещо, върху което жените нямаха никакъв контрол. Казах и на Джаки, и на Нанси, че опитът да накарат партньорите им „да видят“ в крайна сметка ще бъде огромна загуба на енергия.

Имайки това предвид, ще ви помоля да изхвърлите модерни думи като „комуникация“ и с тях всички техники за „да накараме другия човек да разбере как се чувстваме“. Те не въздействат на мизогинистите. Няма магическа фраза, която да отключи способността на вашия партньор да вижда какво е правил. Той не иска да знае и не иска да общува. Той желае да стане неговото. Възприема израза ви на наранени чувства като атака срещу него, което значи, че ще ви контраатакува. Следователно опитът да се общува с мизогиниста е безплоден. До голяма степен това е като да учиш бик да пее. Не се получава, а дразни и бика.

Всичко това показва, че вие сте тези, които трябва да се научите да правите нещата по различен начин.

Но преди да стане това, трябва да постигнете известен контрол върху вашите чувства. Следната стратегия е предназначена да ви помогне да постигнете точно това.

Първа стъпка: станете наблюдатели

Една от първите дистанциращи стратегии, които предлагам на моите пациентки, е да станат наблюдатели на своите реакции при атаките на партньорите им.

Казах на Нанси да си казва след всеки сблъсък с Джеф: „Колко интересно! Всеки път, когато той е разстроен, аз се чувствам…“ (тя трябваше да попълни на мястото на многоточието каквато и емоция да чувства). На следващата ни среща тя каза:

Бях занесла хранителните покупки от колата в кухнята, когато Джеф влезе. Веднага започна да ми говори как да подредя всичко и после започна да крещи как не мога да го направя както трябва, каква съм мърла. Стоеше там, издаваше заповеди и говореше как всичко ще объркам. След това седнах тихо и направих списък на това, какво съм чувствала, когато Джеф ме нападаше. Това беше първият път, когато забелязах как ръцете ми започнаха да треперят и колко съм ядосана. Веднъж започнала да се наблюдавам как реагирам, можех да го почувствам.

Списъкът на нещата, които се случвали на Нанси при всеки сблъсък започваха с: „Всеки път, когато той е вбесен от мен, аз чувствам…“. Тя скоро открила, че нападките на Джеф я оставят с чувства на „гняв, уплаха, болка, вбесяване и беззащитност“.

Опитайте се да направите отново това упражнение. Следващия път, когато партньорът ви нападне, опитайте се да забележите точно какво ви се случва. След това седнете и направете списък на вашите реакции както емоционални, така и физически. Озаглавете списъка „Всеки път, когато той ме напада, аз чувствам…“ и след това изредете всичко, каквото можете да си спомните.

Написаните списъци ви дават яснота и ви съсредоточават. Те ви помагат да организирате вашите мисли и да видите как сте реагирали през цялото време. Веднъж научили се да правите това, ще сте постигнали някаква дистанция от самото вълнение, защото наблюдението автоматично ви дава поглед отстрани. В резултат на това ще се чувствате по-малко смазана от емоциите си.

Ще забележите от това упражнение, че съществува последователен модел на вашите реакции. Различаването на тези реакции ще намали тяхната интензивност, защото те ще станат предвидими. Няма да се паникьосвате или изненадвате от тях следващия път, когато има инцидент.

В допълнение на изброяването на вашите реакции отбележете колко дълго продължават. Нанси съобщава, че макар треперенето и страхът да са отминали сравнително бързо, някои от другите й емоционални реакции продължили с дни. Чувствата на болка и яд се задържали най-дълго.

Колкото повече можете да изясните чувствата, толкова по-предвидими ще бъдат реакциите ви и толкова по-малко ще се чувствате извадена от равновесие.

Втора стъпка: продължавайте да се държите както преди

Много от моите пациентки са изненадани, че не искам от тях да променят поведението си в този момент. Вместо това искам да правят точно същото, което са правили досега с една съществена разлика: да отчитат, че изборът да се държат така сега е техен.

Веднъж избрали да направите нещо, то вече не е автоматично и рефлекторно. То става съзнателно, планирано и под ваш контрол. Вие ставате активни, а не пасивно реагиращи.

Интересно, поведението, породено от страх или заплаха, се възприема ужасно, докато същото поведение, осъществено по свой избор, се възприема значително по-добре. Макар това да изглежда дребна стратегия, всъщност е голяма стъпка. Избирането на начина, по който да реагирате, ще ви помогне да премахнете усещането за безпомощност във вашата връзка.

Когато Джаки започна съзнателно да избира начина, по който да реагира на избухванията на Марк, тя ми каза:

С него винаги се чувствах толкова уплашена и разстроена, че единственото нещо, което можех да направя, беше да се опитам да го спра, като се извинявам и се държа мило. Но когато използвах тази допълнителна секунда да реша да се извиня, се чувствах по-малко уплашена и по-малко като кукла.

За да помогна на Джаки да постигне по-голям контрол и да се владее, й предложих да продължи да се извинява, но преди да го направи да си каже: „Аз избрах като зрял възрастен човек, да се извиня“. Тази малка промяна в отношението допринесе тя да се чувства по различен начин.

Опитайте тази относително проста поведенческа стратегия. Най-вероятно ще почувствате намаляване на емоционалния стрес.

В Глава девета обсъдих разликата между мислите и чувствата. Джаки открила, че като прави съзнателно усилие да промени модела си на мислене — от „Аз трябва да се извиня“ на „Аз избрах да се извиня“ — въпреки че поведението й останало същото, тя била вече в състояние да прекъсне автоматичните си емоционални реакции.

Трета стъпка: запишете всички определения, които вашият партньор използва срещу вас

Упражнението има писмена част и съзидателна, творческа част. За да започнете, купете кутия етикети. Всякакъв вид вършат работа, дори тези за адресиране на пакети, но самозалепващите се от магазините за канцеларски стоки са най-лесни за ползване.

Карам моите пациентки да напишат отделен етикет за всяко отрицателно название, с което са ги наричали партньорите им. Етикетите на Джаки съдържаха: „егоистична, кучка, глупава, безполезна, мързелива, претенциозна, кастрираща, злобна“.

Направете толкова етикета, от колкото имате нужда, за да отразите всяко название, с което ви е наричал партньорът ви. След това ги напишете на лист хартия под заглавието „Каква казва, че съм“.

По този начин вие правите осезаеми етикетите, които вашият партньор ви е слагал. Причината, поради която искам да използвате истински етикети за задачата, вместо просто да направите списък, е, че им придавате трайна форма. Така ще видите по-ясно, че те са просто неща, които са били залепени върху вас, а не реална оценка за това, което сте. Тези етикети са символи, които показват лошото отношение на вашия партньор.

Много вероятно е той да е определил уменията и качествата ви като отрицателни черти. Може да е определил вашата интелигентност като „учен задник“ или „всезнайковщина“, или да ви е наричал „умното Ленче“ и да е казвал: „Никой мъж не обича интелигентна жена“. По подобен начин вашата компетентност или успех може да са окачествявани като: „егоистично пътуване“, „егоцентризъм“, „безмилостност“, „пъчене“, „поход към властта“ или „опит да бъдеш мъж“.

За да се отърсите по-бързо от тези отрицателни названия, направете втора група от тях. Те ще бъдат с положителните качества, които знаете, че имате.

Ако откриете, че не ви достигат положителните качества, включете хубавите неща, които другите хора казват за вас. Сложете заглавие на втори лист хартия „Каква наистина съм аз“ и залепете всички положителни етикети, които сте направили. Накарах Джаки да подреди своите положителни етикети така, че пряко да отрече отрицателните етикети на Марк. Когато тя постави двете страници една до друга, те изглеждаха по следния начин:

Каква казва, че съм аз

Кучка

Егоистична

Глупава

Безполезна

Мързелива

Изискваща

Кастрираща

Злобна

Каква наистина съм аз

Кротка

Загрижена

Интелигентна

Компетентна

Енергична

Разумна

Подкрепяща

Мила

Упражнението ще ви помогне да изградите отново своята самоувереност. Отделете време да обмислите тези етикети. Нека контрастът между отрицателните названия на вашия партньор и истинските ви черти да стане ясен и отчетлив.

Веднъж вече съставили своите списъци с положителни и отрицателни етикети, аз карам моите пациентки да седнат удобно и да се отпуснат, така че да могат да направят някои важни упражнения за визуализиране.

Всички ние си представяме нещата визуално, когато мечтаем или си фантазираме. Без да го разбираме, по този начин преминаваме през много различни житейски ситуации. Мечтаем да намерим работа, която искаме; рисуваме себе си в новите дрехи, които сме видели; представяме си децата завършили училище. Един мой приятел, актьор, ми каза, че всеки път, когато отива на прослушване, си представя как режисьорът и продуцентът седят на тоалетните чинии. Това, което беше направил моят приятел, е да придаде повече семплост на тези големи хора в своето съзнание. Това му дава възможност да се отпусне и да изглежда по-уверен.

За моя приятел, актьор, визуализирането помага да намали силата на ситуация, която носи тревожност. Точно както визуализацията ни помага да постигаме цели, тя може да подобри представата ни за самите нас. Следното упражнение е предназначено да утвърди вашите положителни качества, като намалява въздействието на отрицателните.

Първо, прочетете и отрицателните, и положителните етикети. След това си представете, че сте в замък. Около замъка постройте стена, направена от вашите положителни етикети. Сега си представете, че замъкът е обсаден. Отрицателните етикети на вашия партньор са стрели, изстрелвани към замъка. Представете си как стрелите на отрицателните етикети удрят защитната стена на замъка и падат в рова. Те са неефективни срещу силата на положителните ви етикети.

Колкото сте по-отпуснати, когато правите тази визуализация, толкова по-ясни и по-силни ще са образите. Важно е да направите това упражнение в момент, когато нищо не ви разсейва и да можете да оставите въображението си да действа. Може да мине известно време преди да успеете да си представите цялата сцена със замъка, но мои пациенти са открили, че веднъж съставили картината, те могат да се върнат към нея доста лесно. Предлагам ви да използвате визуализацията със замъка след всяка атака от страна на партньора ви, която включва отрицателни характеристики.

Джаки съобщава:

Отначало се чувствах глупаво, но след това си помислих, че нямам какво да губя. Това беше след като Марк ме нарече „егоистична кучка“, защото не исках да отида да посетя майка му. Той много ме разстрои, така че аз отидох в спалнята, седнах, и опитах номера със замъка. Първото нещо, което се случи, беше, че аз разбрах, че винаги ме нарича егоистка, ако не правех това, което той искаше, и след това разбрах, че не трябва да вземам присърце това, което казва той.

Джаки е определяла себе си според етикетите на Марк. Визуализацията със замъка й е помогнала да види, че неговите мнения за нея не са непременно истина, и че тя не трябва да се плаши или да се засяга всеки път, когато той напада характера й.

Упражнения като това ще помогнат да се намали силата на атаките от страна на партньора ви върху вашата самооценка. Те също така ще ви съдействат да засилите положителните оценки за силните си качества.

Четвърта стъпка: представете си как вашият партньор се държи по най-лошия начин с някой друг

В това упражнение си представете как вашият партньор крещи, критикува и прехвърля вина — или всякакъв друг вид атаки — но си го представете с друга жена. Казвам на пациентките си: тази друга жена да е някоя, на която те държат, като сестра, дъщеря или добра приятелка.

Когато започнете да „въртите“ тази сцена в съзнанието си, забележете, че поведението на партньора ви дори не се променя, въпреки че е с някой друг. Той има много ограничен репертоар от поведения, особено с жените, в които е увлечен. Без значение колко очарователен може да бъде в други моменти, в интимните отношения той ще се държи с всяка друга жена по същия начин, по който се държи с вас. Много малко значение има коя сте точно.

Когато си представяте как вашият партньор се държи лошо с друга жена, има две главни неща, които ще разберете:

Първо: Неговото поведение не е наред.

Второ: Неговото поведение има много малко общо с вас.

Сега се запитайте следното:

Бихте ли искали с някого, когото цените, да се държат по този начин? Ако видите дъщеря си (или приятелка, сестра или майка), с която да се отнасят по този начин, какво бихте искали тя да направи?

Защо е лошо да се отнасят с нея по този начин, а за вас не е? Не сте ли и вие толкова значима, колкото и тя? Нямате ли същото право на добро отношение и любезност?

Това са изключително важни въпроси. Задавайте си тези въпроси и отделете време да им отговаряте често, но особено след като се нахвърлят върху вас. Представяйте си, че партньорът ви причинява на някой друг това, което току-що е причинил на вас, и тогава си задайте тези въпроси отново. Естествено е, че ще се ядосате, тъй като сте била третирана несправедливо. Използвайте този гняв, за да засилите решителността си за промяна (Ще ви покажа как да използвате гнева си във ваша полза в Глава дванайсета.)

Пета стъпка: променете начина, по който гледате на партньора си

В Глава първа описах „романтичните наочници“, които Лаура е имала в началото на своята връзка с Боб. Но по-късно, при терапията с мен, тя си спомни предупредителните сигнали:

Имаше един глас в мен, който ми казваше: „Внимавай. Този тип има ужасен характер и те излъга, че е разведен“. Също така знаех, че не е имал работа за периоди повече от шест месеца и се е регистрирал като безработен. Но аз не позволих нито един от тези факти да ме притесни. Бях толкова влюбена в него, че това нямаше значение.

Лаура е научила доста за Боб в началото на връзката им. Същото е вярно за повечето от нас. Обикновено ние познаваме човека, в когото се увличаме, повече, отколкото си позволяваме да допуснем, а пренебрегваме симптомите на опасност, тъй като те са в противоречие с изградения романтичен образ на любимия. Независимо че подценяваме неприятните истини за нашия партньор, вътре в нас има един мъничък глас, който се опитва да привлече вниманието ни.

В този момент от терапията си Лаура се нуждаеше от помощта ми, за да може да оцени поведението на Боб от една нова перспектива. Дадох на Лаура следното упражнение, за да й помогна да погледне по-трезво на отношенията им с Боб. Важно е и вие също да участвате в това упражнение.

Първо, представете си, че вашият партньор се държи безразсъдно, тогава си задайте следните въпроси:

• Щеше ли някой разумен човек да се разстрои толкова за такива дребни случки?

• Дали постоянната критика, нападки и прехвърляне на вина са част от любовното отношение?

• Търси ли оправдание, за да ме напада?

• Обвинява ли ме за всички тези неща, защото не иска сам да поеме отговорността?

• Има ли някой правото да тормози друго човешко същество по начина, по който той ме измъчва?

Това упражнение ще утвърди вашите вътрешни възприятия за това, какво става сега. Ако сте били някога в отношения с мизогинист, но вече не сте, то ще ви помогне да обърнете по-голямо внимание на същите поведенчески признаци с други мъже в бъдеще.

Ако това е първият път, когато изживявате пълно осъзнаване на това, колко неприемливо е поведението на партньора ви, вероятно ще се притесните.

Настоявам да не позволявате на безпокойството да ви обезкуражава или разстройва. Възприятията ви за вашата връзка са истината. Действително от истината боли. Но без истината оставяте съмнението в себе си.

Преминавайте често през този списък от въпроси. Тези познания ще ви мотивират още повече да промените положението. Моля, помнете, че е в реда на нещата да сте ядосани, да сте разстроени, да плачете и дори да се съжалявате точно сега.

В същото време, все пак, спомнете си колко кураж ви е трябвал само за да достигнете до тази точка! Помислете за лошите взаимоотношения, които сте виждали, в които хората приемат лошото отношение, без да го поставят под въпрос и без надежда за промяна. Вие сте по-силни; вие се опитвате да промените нещата. Вие осъзнавате болезнената истина и тя ще боли. Но упорствайте! Използвайте този списък от въпроси всеки път, когато започнете да се съмнявате във възприятията си и в разумните вътрешни гласове, всеки път, когато започвате да се чудите дали вашият партньор всъщност не е прав и всеки път, когато откриете, че извинявате и оправдавате повелението му. Тези въпроси ще ви концентрират отново. Напишете ги на лист хартия и ги носете със себе си. Ползвайте ги винаги, когато се разколебаете или когато има сцена между двама ви. Това, което правите, е утвърждаване на онези представи за вас, които винаги сте знаели, че са истина.

Забавете темпото и проверете как се отнасяте към себе си

За много жени една от опасностите при приемане на истината за положението им е, че могат да насочат новото си осъзнаване срещу себе си. Поради тази причина аз отделям време по време на терапията, за да проверя как моите пациентки се отнасят към себе си.

Обикновено чувам изказвания като тези:

• Как съм могла да бъда толкова глупава?

• Как съм могла да допусна това да ми се случи?

• Бясна съм на себе си, че съм била толкова сляпа.

• Аз съм умен човек, как съм могла така да сгреша?

• Може да съм му ядосана, но съм още по-ядосана на себе си за това, че съм се примирявала.

Жизненоважно е да не се критикувате за това, че не сте видели истината преди. Похвалете се за куража и решителността, които сте показали като гледате честно на вас и на вашия партньор и като правите важното и трудно усилие да промените своята връзка.

Следващите упражнения са предназначени да ви помогнат да премахнете вашия навик да се самоосъждате, да промените самооценката си и да се научите как да се отнасяте към себе си, когато изпитвате емоционална тревога.

Как да се справим с лошите мисли

Отрицателните мисли за вас самите само ще ви накарат да се чувствате по-нещастна, точно по времето, когато имате нужда от всичките си умения, за да разрешите вашата криза. За да се справите с тези отрицателни мисли, опитайте това упражнение.

Първо: Следете внимателно какво мислите, особено по отношение на самообвиненията. Внимавайте за мисли като: „Как съм могла да съм толкова глупава?“ или „Как съм могла да се примирявам с това толкова дълго, без да го видя?“. Също внимавайте за самоочернящи характеристики като: „Мразя се“; „Ядосвам се на себе си“; „Писна ми да съм толкова неспособна“; „Аз съм тъпа“.

Второ: За да спрем тези самоосъждащи мисли, трябва да си „говорим“ с тях. „Говорете“ пряко на вашите мисли, като че ли са хора. Предлагам ви следния диалог: „Добре, вие пак сте тук. Махайте се! И без вас имам достатъчно неприятности. Не ми помагате в живота, така че излизайте от главата ми!“.

Трето: Сега трябва да подмените вашите самоосъждащи мисли и лошите чувства, с добри мисли и добри чувства. За да направите това, спомнете си за някакъв чудесен момент от живота ви. Нанси използваше спомен от ваканция за това упражнение:

Първия път, когато отидох на Хавайските острови, в момента на излизането ми от самолета някой сложи гирлянда с цветя на врата ми, така че всичко, което можех да усетя, беше това невероятно ухание на цветята. Чувствах въздуха мек и топъл и си помислих: „Това е раят“.

Открийте ценен момент в живота си, от който да изпитвате наслада и да ви зарежда емоционално. Спомнете си как всичките ви сетива са откликнали и колко добре сте се чувствали. Колкото повече подробности можете да си спомните, толкова по-богат и по-задоволителен ще бъде споменът. С малко практика ще можете да се озовете по своя воля обратно в спомена и при добрите чувства.

Когато се появят лоши мисли за вас, тогава използвайте ценния си спомен, за да ги заместите.

Това упражнение дава много добър старт в усилията да сте по-добри към себе си. Нанси откри, че то й помогна да прекъсне своите самоосъждащи мисли. В резултат на това тя чувстваше по-малко емоционална болка и по-малко напрежение. Нанси съобщи:

Харесваше ми да контролирам чувствата си и това беше ново за мен. Мога действително да променя тези черни настроения, когато отида в хавайските си спомени. Видях също така колко често съм се изтезавала само за това, че имам проблеми!

Може да се нуждаете от практикуване на това упражнение много пъти, преди да се почувствате по-добре. Трудно е да изоставите стария навик да се наказвате, когато се чувствате зле. След като усвоите упражнението да се справяте с лошите си мисли, вие няма да се самоосъждате.

Как да се грижите за себе си, когато ви оскърбяват

Както много от моите пациентки, вие вероятно сте се грижили, и то умело, за други хора. Ако някой, на когото държите, се чувства наранен, самотен или нещастен, вие знаете точно какво да направите, за да се почувства той или тя по-добре. Сега искам да използвате тези същите умения, за да помогнете на себе си. Това е много важна част от подготовката ви за промяна. Трябва да се научите как да се грижите за себе си, така че да се почувствате по-силни и по-способни да се справите с проблемите си.

За да започна този етап от нашата работа, аз искам от моите пациентки да съставят списък на десет неща, които те биха направили, за да облекчат някой, който изпитва болка. Тук предлагам примерен списък:

• Прегръщам ги.

• Галя ги.

• Изслушвам ги.

• Уверявам ги, че нещата ще се подобрят.

• Приготвям любимото им ядене или сандвич.

• Завеждам ги на разходка на хубаво място.

• Завеждам ги на представление.

• Предлагам им да си вземат успокояваща гореща вана.

• Предлагам им да отидат на плуване или да поспортуват.

• Купувам им нещо, което ще им хареса.

Направете свой собствен списък с приятни неща, които правите, за да успокоите и да се погрижите за другите.

Неща, които да направите за себе си

Вие заслужавате същото добронамерено и любвеобилно внимание, което сте давали на другите. Започнете да си го искате. Независимо дали мислите, че имате нужда, или не, искайте децата и приятелите да ви прегръщат. Физическият контакт е много важен, особено когато чувствате емоционална болка. Намерете време всеки ден да правите неща, от които се чувствате добре. Съществено за вашето благополучие и за душевното ви здраве е да започнете да се грижите толкова добре за себе си, както бихте го правили за някой друг.

Вероятно това ви изглежда глупаво и може да гледате на него като на глезене и вдетиняване или като нещо маловажно. Обаче уверявам ви, че тези грижи сега са жизненоважни.

Следващите прости упражнения ще ви помогнат да се научите да се грижите за себе си и да намалите равнището на стреса.

Хората са склонни да не отделят време за нещата, които им носят наслада, дори и за най-простите и лесноосъществимите. Поради тази причина, аз настоявам моите клиентки да подпишат договор със себе си. В него те изреждат десет прости дейности, които се съгласяват да правят всяка седмица. Предлагам всеки ден да се прави поне едно от тези неща.

Отделете малко време, което се изисква за съставяне на договора, за вас. Променяйте дейностите на всеки няколко седмици. Опитайте се да подходите към тях не като към лекарство, а като за стари приятели, които са ви липсвали и се радвате да сте отново заедно.

Първоначалният договор на Нанси съдържаше отрицателни дейности като: „Няма да стоя вкъщи цял ден“. Накарах я да ги промени с положителни, забавни занимания, които да очаква с нетърпение. Ето поправения й договор:

1. Ще взема продължителна вана.

2. Ще се разходя по плажа на залез-слънце.

3. Ще отделя време да послушам любимата си музика.

4. Ще прегръщам приятелите си, когато се срещаме и си казваме довиждане.

5. Ще изляза на обед с най-добрата ми приятелка.

6. Ще отида на маникюр.

7. Ще отида на масаж.

8. Ще се гримирам всеки ден.

9. Ще започна да плувам отново.

10. Ще си купувам някакъв малък подарък всяка седмица.

В случая на Нанси беше особено важно тя да прави неща за себе си, които включват физическо стимулиране. Отношенията й с Джеф бяха такива, че ако тя искаше физическа ласка от него, той го възприемаше като покана за секс. Сексуалните контакти между тях често са били болезнени и неприятни за нея, така че тя беше спряла да търси всякаква физическа нежност от него. В този момент беше жизненоважно за Нанси да получи някакво физическо удоволствие за себе си, така че аз й предложих да плува, да взема вани, да ходи на масаж колкото може повече, след като тези занимания й носеха наслада.

Джаки, от друга страна, все още имаше нежна и сексуално задоволяваща връзка с Марк. В договора си тя написа: „Да накарам Марк да ме гушка повече“.

Много важно е за вас да установите дневен режим, в който да отделите време да помислите за своите потребности и за нещата, които можете да правите и които ще ви донесат удоволствие. Все пак да мислите за тях не е достатъчно. Трябва да ги правите. Настоявам да гледате на договора, който съставяте за себе си, като на важен и обвързващ. Ако искате да се чувствате по-добре, както душевно, така и физически, съществено е да се грижите за себе си, също както за останалите. Грижите, които полагате за себе си, са първата стъпка към разкъсване на болезнения стар модел да се пренебрегвате.

Глава единайсета
Да излекуваме миналото си

Децата нямат опит и поради това изпитват трудности в семейните отношения. Проблемът за много от пациентките ми е, че продължават да се чувстват безпомощни като възрастни също толкова, както като деца.

Както видяхме в Глава седма, емоционалните реакции на Джаки към малтретирането от страна на Марк са поразително сходни с тези, които проявява като дете, когато баща й я е тормозил. Джаки може да не изпитва страх и безпомощност в общуването си с Марк само ако осъзнае, че сегашното й поведение се основава на стари страхове, които вече не съществуват.

Пътуването назад в миналото може да изглежда като обход. Много от моите пациентки са нетърпеливи да изследват отново преживяванията от детството си; те жадуват да напредват с решаването на ежедневните конфликти с партньорите си.

Едно предупреждение

Работата, която вършихме досега, беше на сравнително познавателно равнище — предимно включваща вашия интелект, разум и мисли. Но дори и тази работа е породила някои много силни чувства у вас. Работата, която сега ще ви представя, е повече емоционално натоварена, защото ползва случки от детството. Припомнянето им може да бъде много разстройващо и болезнено, дори и за най-силните от нас.

Би било безотговорно от моя страна да твърдя, че използвайки само тази книга, ще успеете да се отърсите от миналото си. Терапевтът, терапевтичната група или Центъра за психологическа помощ за жени, който осигурява сигурно място за вас да се справите със силните чувства, може да бъде изключително ценен.

Приятелите могат да бъдат полезни, но те не могат да ви осигурят достатъчно подкрепа, когато се опитвате да се справите с болезнените спомени от детството. Дори и най-добронамереният приятел ще се чувства безпомощен пред болката и неудобството, които могат да избликнат при припомняне на стари преживявания.

В допълнение на това, ако сте били жертва на физическо и/или сексуално насилие във вашето детство, настоявам да потърсите професионална помощ, така че да можете да оставите тези стари демони настрани.

Колкото по-травмиращо е било детството на една жена, толкова повече ще е увредена самооценката й като възрастна. Но без значение колко голямо е поражението, лечение може да се осъществи и се изпълнява след като тези стари преживявания се обсъдят със специалист и постепенно се преодолеят.

Началото не е у вашия партньор

Ники ми каза, че когато Ед й бил ядосан, се чувствала малка, подценена, потисната и унизена. Когато помолих Ники да се опита да си спомни кой друг в живота й я е карал да се чувства така, тя си припомни следния случай, когато била на девет години:

За баща ми беше много важно да се науча да свиря на пиано, въпреки че на мен изобщо не ми беше интересно. Но аз много се стараех да бъда добра, за да му е приятно. Свиренето пред други хора ме ужасяваше и всеки път, когато трябваше да изпълня нещо, аз изчезвах. Баща ми не беше от типа мъже, които често повишават глас. Вместо това той беше спокоен и студен. На рецитала аз бях толкова нервна, че забравих цял пасаж от пиесата, която трябваше да изсвиря. След това, на път за вкъщи той ми каза, че не знае как изобщо някога ще може да погледне тези хора в очите. Каза, че съм го посрамила пред всички и че е много разочарован от мен. Това било много по-лошо от факта, че аз нямам талант. Аз съм небрежна и безмозъчна, както и твърде мързелива, за да се упражнявам. Бях разбита. Толкова много исках да го зарадвам, а пропаднах напълно. Сдържах сълзите си, но бях така унизена, че усещах как умирам.

Ники беше много изненадана да види, че в брака си пресъздава детството си и изгубва зрялата си личност. За да й помогна да се доближи повече до детството си, аз я помолих да донесе своя снимка като малко момиченце. Когато гледахме снимката заедно, тя започна да си спомня много подобни случки, когато баща й я е унижавал.

За да й помогна да оцени колко малка и уязвима е била, когато всичко това се е случило, аз я помолих да отидем до местното начално училище. Тя гледаше играещите деца и избра малко момиченце, което й напомняло за нея. След това тя трябваше да си представи как се карат и принизяват това малко момиченце както нея като дете. Ники трябваше да разбере, че тя е била толкова малка и беззащитна, когато са й се случили тези болезнени случки, и че това малко момиченце, все още живеещо в нея, е така уплашено, когато Ед започва да я малтретира.

Защо погледът назад е съществен

Грешка е да се мисли, че ако не си спомняме или не признаем болезнените преживявания, те ще изчезнат. Всъщност нанася ни се огромна вреда от тези фантоми и части от спомени в нашето подсъзнание: частта от нас, която никога не забравя. Неприятните преживявания добиват власт върху нас, когато ги отричаме или ги крием. Но те могат да изгубят тази власт, когато се говори открито за тях.

Справяне с чувствата от миналото

Работата върху детските преживявания може да породи мощно съчетание от гняв към старите болки и скръб към малкото момиченце, което е трябвало да ги понася. Признаването и справянето с тези чувства е предпоставка за намаляване на техния контрол върху зрелия ни живот.

Да преодолеем стария гняв

Когато Ники започна да си спомня случки от своето детство, тя разбра, че е чувствала много гняв от начина, по който са се отнасяли с нея. Проумя, че винаги е носила този гняв, но никога не се е чувствала способна да го изрази. Както видяхме гневът, който не се изразява, не се изпарява просто така: той се загнездва дълбоко у нас, а после се проявява под формата на различни симптоми.

Колкото повече старият гняв се избутва извън съзнателното усещане, толкова по-заплашителен става той. Гневът е неприятна емоция за повечето от нас и потискането му го прави още по-непоносим.

Ники си спомни много случаи, когато се е опитвала да достави удоволствие на претенциозния си баща и вместо това се е сблъскала с неговото неодобрение, отхвърляне и презрение. Аз настоявах тя да не се плаши от силния гняв, който тези спомени провокират и вместо това да се остави да ги изпита отново. Знаех, че ще ги усети много по-малко заплашителни, отколкото си представя.

За да помогна на Ники да се фокусира и да насочи този стар гняв така, че да не я смазва, аз я накарах да си представи, че говори с баща си. Използвайки празен стол, който да го представлява, тя трябваше да каже всички неща, които винаги е чувствала, но никога не е могла да му ги каже. Трябваше да започва с „как смееш“ и после да завърши изречението. Ето какво каза тя:

Как смееш да ме третираш така! Как смееш да ме унижаваш така! Кой, по дяволите, си мислеше, че си? Аз те почитах. Аз ти се прекланях. Не знаеш ли колко много ме нараняваше? Нищо, което правех, не беше достатъчно добро за теб. Ти ме караше да се чувствам като пълен неудачник, ти, негодник такъв. Бих направила всичко за теб, само за да те накарам да ме обичаш малко.

Ники трепереше, когато завърши упражнението. Тя видя, че наистина се е ядосала на баща си за първи път в живота си и все пак нищо ужасно не се е случило. Тя можеше да си позволи да изрази своя гняв!

За някои от пациентките ми словесното изразяване на гняв не е достатъчно за освобождаването му; те имат нужда да го проявят физически. Аз ги насърчавам да правят много физически упражнения през тази фаза на нашата работа. Игра на тенис или други агресивни спортове, които могат да помогнат на тялото да освободи гнева и напрежението.

Ники също се нуждаеше от физическо освобождаване от своя гняв. Макар че беше действаща полицайка и атлетка, тя все още носеше много напрежение в своето тяло и често страдаше от тежки главоболия и мускулни спазми на врата и раменете.

В моя офис имаше необходимите уреди, които подпомагаха терапията. Помолих Ники още веднъж да си представи баща си в празния стол и да освободи гнева си физически, като бие празния стол с ватирана пластмасова бухалка, която държа в офиса. След значителна съпротива, мислейки, че ще изглежда глупаво като прави това, накрая тя се съгласи да опита упражнението. Издигайки бухалката над главата си с две ръце, тя я стовари върху стола със силно „бам“. И повтаряше това движение, докато то стана ритмично. Казах й да облече с думи своя гняв. Както биеше стола, годините на болка избликваха и тя повтаряше отново и отново: „Как можа да ме третираш така? Как можа да ме принизяваш през цялото време? Как можа? Как можа?“. След около трийсет секунди Ники избухна в сълзи и пусна бухалката. Прегърнах я и я държах, докато спря да плаче.

След няколко минути, когато се беше успокоила, забелязах, че тялото й е по-отпуснато. Ники ми каза, че въпреки уплахата, че може да изпита отново гняв, тя се чувства много по-добре.

Колкото повече Ники и аз работехме заедно, освобождавайки стария й гняв на управляеми дози, толкова по-спокойно тя се чувстваше с него. Това беше огромен пробив за нея, да види, че може да се ядоса много, да се остави на чувствата и после да се стегне и да се чувства добре.

Поради това, че повторното изживяване на гнева е толкова разстройващо, наблюдавах тази работа много отблизо. Не тласкам пациентките си по-далеч, отколкото са способни да понесат във всеки момент и внимавам да не ги оставя да напуснат офиса ми преждевременно и наситени с отрицателни емоции. Преди Ники да си тръгне онзи ден, аз я накарах да се отпусне, да затвори очи и да си спомни чудесно преживяване от живота си. (Това е упражнението, което описах в предишната глава — как да се справите с лошите мисли.) Помолих Ники да си възстанови всички физически и сетивни спомени и да не напуска това място в съзнанието си, докато не се почувства спокойна. Често завършвам силно емоционалната работа с такива отпускащи техники.

Изразяването на потискан гняв в безопасна и под контрол среда е една от най-силните противоотрови за усещането ни, че сме безпомощни като деца.

Преразглеждане на стари мнения

Всички ние вярваме на мненията на родителите ни за нас. Историята с рецитала по пиано на Ники е добър пример — тя приема критичната оценка на баща си за истина. Когато той я нарекъл мързелива, небрежна, безмозъчна, некадърна, тя му повярвала. От гледната точка на малко момиче това не били думи на гневен, критичен мъж. Те били факт. Децата не виждат, че малтретиращото или прекалено критично отношение оставя белези върху психиката им. Вместо това те мислят, че са предизвикали гнева на своя родител със собствените си недостатъци. Когато тези деца достигнат зряла възраст, продължават да вярват, че получават отношението, което заслужават. Те вярват, че са справедливо наказвани за своите вини.

За да се освободи Ники от отрицателните послания, които е получила за себе си като дете, тя трябваше да ги покаже наяве и да ги анализира. Вече идентифицирала много от случаите, които оцветявали чувствата й, сега тя имаше нужда да огледа отрицателните мнения за себе си, които е възприела в резултат на тези послания.

Когато помолих Ники да направи списък на всички лоши неща, които баща й е казвал за нея през годините. Тя написа следното:

Отрицателни мнения на баща ми за мен

• Аз съм невнимателна.

• Аз съм егоистична.

• Аз съм неразумна.

• Аз съм некадърна.

• Аз съм непълноценна.

• Аз съм едно затруднение за своето семейство.

• Аз разочаровам хората.

• Аз съм неблагодарна.

• Аз съм лош човек.

• Аз съм неудачник.

• Аз съм безпомощна.

• Аз съм мързелива и никога няма да постигна нищо.

Знаех, че като възрастна Ники много се стараеше както в работата си, така и в спорта. Когато я помолих да изреди какво си казва, когато случайно не достигне идеала си за жена, тя ми показа следното:

Какво си казвам, когато не успея

• Не съм се старала достатъчно.

• Аз всъщност не се интересувам да напредна.

• Не мога да заблудя дори себе си с този резултат.

• Ако не бях толкова мързелива, може би щях да постигна нещо.

Ники веднага забеляза, че е толкова суров критик спрямо себе си, колкото е бил и баща й. Тя е поела оттам, откъдето той е спрял. Помолих я да се върне на списъка с мненията на баща й и да напише с едър, твърд почерк: „Не беше истина тогава, не е истина и сега!“.

Ники сподели, че баща й е казвал и някои положителни неща за нея. Той често й правил комплименти за интелигентността, за атлетическите й способности и за добрия й вид. Все пак, поради това, че критиките и отрицанието оцветяват толкова силно взаимоотношенията й с него, и защото отрицателният принос има по-голямо въздействие от положителния, за нея е трудно да повярва на случайните му комплименти.

Повечето хора са имали през детството си поне един последователно мил, подкрепящ човек, който ги е ценял и им е казвал положителни неща за тях. За Ники този човек е била нейната майка. За други хора този човек може да е бил дядо, баба или друг роднина, или приятел на семейството, или учител. Ники трябваше да си припомни как нейната майка е гледала на нея. Помолих я да направи списък на положителните мнения на майка й за нея.

Положителни мнения на майка ми за мен

• Аз съм интелигентна.

• Аз съм сладка.

• Аз съм очарователна.

• Аз съм щедра.

• Аз съм талантлива.

• Аз съм работлива.

• Аз съм с добър характер.

• Аз съм пълна с енергия.

• Аз съм обична.

• Аз съм лъчезарна.

След като Ники състави този списък, аз я попитах: „Не е ли интересно колко малко от тези етикети бяха включени в твоето мнение за себе си като възрастна?“. За да помогна на Ники да възприеме вътрешно тези пренебрегнати мнения за себе си, я накарах да напише в края на този списък: „Това беше истина и винаги е било“.

След това я помолих да изпълни церемония, която да й помогне да се отърве от отрицателните мнения, които е възприела като истина толкова отдавна. Тя трябваше да направи следното:

1. Да вземе списъка с отрицателните мнения вкъщи със себе си.

2. Да разкъса списъка на колкото може повече парченца.

3. Да изгори парченцата, да ги закопае или да ги хвърли в тоалетната.

Ники ми каза, че се почувствала някак глупаво да изпълнява тази церемония, но тя определено й помогнала да намали силата на отрицателните мнения. Ники не само беше унищожила лошите наименования за себе си, но беше започнала да възстановява доброто мнение за себе си.

Как да излекуваме нараненото малко дете в нас

Ники сега разбираше, че съществува част от нея, която е била наистина наранена, когато е била малка. Детето, което тя все още носеше в себе си, е било критикувано и нападано толкова много от баща й, че тя беше пораснала отчаяно търсеща мъжко одобрение. Без това одобрение Ники се чувствала непълноценна и уплашена. Тя се нуждаеше да излекува и промени малкото дете, така че да може да започне да получава известно одобрение от самата себе си. За да осъществи това, трябваше да си каже, на глас и в писмо, какво е копнеела да чуе от баща си.

Помолих Ники да напише писмо до нараненото малко момиченце вътре в нея. Тя не трябваше да изразява своите отрицателни чувства за себе си в това писмо. По-скоро трябваше да се фокусира върху нещата, които като възрастна би казала на дете, което е огорчено и разстроено. Ники трябваше да каже на детето всички тези любящи и нежни неща, които сама е искала да чуе като малка. Ето писмото, което тя написа:

Здравей, сладката ми,

Наистина съжалявам, че си унижавана толкова много. Не си го заслужила. Ти беше наистина едно добро малко момиче и аз знам колко много искаше да направиш всичко както трябва, така че всички и особено татко, да те обичат. Но не се получи, нали? Мислех, че татко те обича, но не знае как да го изрази. Той ти купуваше много неща, но се обзалагам, че ти щеше да размениш всички тях за широка усмивка и потупване по рамото от време на време.

Искам да знаеш, че те обичам и ще се грижа за теб. Няма да допусна някой друг да те унизи така отново. Можеш да разчиташ на мен. Никога няма да те напусна. Ти си много ценно малко момиче. Искам да знаеш това. Ти си забавна и умна и знам колко много се стараеш да бъдеш добра и да правиш всичко добре, и никога не трябва да свириш отново на онова скапано старо пиано, ако не искаш!

С любов от голямата Ники

Много хора преживяват труден период, докато се освободят от своето презрение и омраза към уязвеното малко дете, което са били. Дори съм чувала пациентки да настояват, че са били ужасни и грозни като деца. Писмото до нараненото дете вътре в нея помогна на Ники да се освободи от товара на вина и от самообвинения, които е приела от критичния си баща. Тя осъзна сега, че като дете е била невинна жертва на разстройствата на баща си и това прозрение освободи голяма част от острата й самокритичност. Този процес на поставяне на отговорността там, където принадлежи, помага не само да се освободи невинното дете, но и възрастният човек да е по-малко уязвим и жалък.

Като възрастна Ники трябваше да научи, че никакво одобрение отвън няма да има значение за нея, ако няма самочувствие. Следователно колкото повече тя успява да излекува болката, която е изживявала като дете, толкова по-малка ще бъде неистовата й потребност другите хора да я карат да се чувства добра към себе си.

Ники стана много умела в определянето на тези моменти в зрелия си живот, когато гласът на критичния й баща се връщал да я гълчи и критикува. Тя видя колко съществено е да извади този суров глас и да го замени с обичния глас, който тя се учеше да използва спрямо себе си. В резултат на работата, която свършихме заедно, поведението на Ники започна да се променя забележимо. Тя беше по-спокойна в отношението към себе си, изражението й се смекчи много. Постигаше истински напредък в това да е по-малко критична и по-мила към себе си.

Освобождаване от стари внушения

За да постигне повече положителни промени, предложих на Ники още едно упражнение, за да прекратя контрола на баща й върху нея.

Помолих Ники да си представи, че се намира до един гроб. Вътре в гроба беше властта, която отрицателните послания и мнения на баща й имаха върху нея. Дадох й няколко изсушени цветя, които държах в офиса си за тази цел и я накарах да повтори тези думи:

Оставям тук в покой всички лоши и болезнени неща, които е казвал баща ми, когато бях малка.

Оставям в покой властта, която неговата критичност имаше върху мен.

Оставям тук в покой собствения си „глад“ за неговото одобрение.

Погребвам също в този гроб моята фантазия, че баща ми един ден ще стане бащата, който винаги съм искала.

Почивайте в мир.

Както всяка погребална церемония, имаше скръб и траур. Прощаването с фантазията й, че по някакъв начин ще намери магическия ключ и че баща й ще се превърне в любящия родител, от когото се е нуждаела като дете, направи Ники много тъжна.

Порасналата Ники имаше нужда да признае, че баща й е имал ограничени възможности като родител. Той имал някои твърдо установени черти на характера, които станали причина за строгото му държание с нея. Приемайки действителността, че тя няма да го промени, че нищо, което тя може да направи, няма да го превърне в нежния и любящ баща, за когото копнеела, беше много болезнен. Тя трябваше да приеме, че ако е могла да получи любовта и одобрението на баща си, то това е трябвало да стане отдавна.

Ники прие с тъга и примирение всичко това, и постигна голяма свобода. Цялата енергия, която беше използвала в безплодно търсене на бащина любов, сега можеше да се насочи към преследване на дейности, които са положителни и от значение за нея.

Страхът да се разгневиш на родител

Ники ми зададе същия въпрос, който повечето от пациентките ми задаваха, когато се докоснеха до своя гняв към родител: „Работата, която вършим, ще наруши ли текущите взаимоотношения с моя родител?“. Ники го изрече по следния начин:

Сега, след като преживях отново гнева към баща си и като съм разбрала, че той няма да се промени, може би това ще разруши отношенията ни, когато се виждаме. В края на краищата той беше наистина добър родител. Никога не ме е удрял. Той се стараеше да ми даде всичко, каквото можеше. Изпрати ме в колеж. Работеше здраво за всички нас. Чувствам се много нелоялна за това, че съм му ядосана.

Казах й, че тя може да задържи онова отношение с баща си, което беше добро и стимулиращо, като се освободи от контрола, който е имал върху чувствата й за себе си. Сега, когато беше честна за чувствата си към него, тя можеше да очаква, че отношенията им ще станат като на възрастен с възрастен вместо на въздържан родител към нуждаещо се дете.

Потиснатият гняв е най-стресовият, токсичният и в крайна сметка най-разрушителен елемент на човешкото поведение. Сега, след като Ники се беше освободила от стария си гняв и беше видяла, че не е чудовището, за което се е мислела, беше готова да се справи със своя гняв към съпруга си Ед.

Тъй като хората се страхуват от гнева си, те не се научават как да го управляват или да го изразяват. В следващите няколко глави ще ви покажа как уча моите пациентки да използват своя гняв, както минал, така и настоящ, като мотив и източник на енергия. След като веднъж една жена се е ядосала на начина, по който партньорът се държи с нея, става невъзможно тя да запази подчиненото си поведение.

Глава дванайсета
Поемете отговорност за вашия гняв

Паула започна своята терапия в една от моите групи за жертви на кръвосмешение. В детството си тя е била малтретирана както физически, така и сексуално. Потиснатият й гняв към тези ужасни престъпления е просмукал живота й. Когато се омъжила за своя съпруг, психолога Гери, имала разбираемо ниско самочувствие и вече била възприела ролята на жертва. Веднъж преборила се с травмиращото си детство, тя трябваше да се справи с тъжния факт, че също е малтретирана от своя съпруг. Тогава тя се изправи пред задачата да преодолее гнева си към него.

Влизане в досег с гнева към партньора ви

Първото нещо, което накарах Паула да направи, беше да напише писмо на Гери. Тя нямаше да му дава или да му изпраща това писмо; целта беше да й помогне да съсредоточи мислите и чувствата си относно Гери и техния брак. Помолих я да структурира писмото според следните насоки:

• Това, което ми направи.

• Как се чувствах.

• Как повлия върху живота ми.

Казах на Паула да не се тревожи за чувството на самосъжаление, а просто да го остави да се излее, без да го задържа. Това ще бъде нейният момент на истината.

Ето писмото, което тя написа:

Скъпи Гери,

Когато се срещнахме в колежа, ти беше толкова разбран и добър. Беше първият човек, който наистина ме изслуша и аз така се влюбих, че бях готова да направя всичко за теб. Ти ми каза, че ще ме предпазваш и ще се грижиш за мен и аз исках да повярвам на това. Тогава живеех с лудото си семейство и с нетърпение очаквах да се махна оттам. Бях много развълнувана, когато ми предложи да се омъжа за теб. Ти щеше да си моят безопасен пристан.

Но в момента, в който се оженихме, всичко започна да се променя. Ти започна да намираш мои грешки в работата ми, във всичко, което правех. Вместо да бъдеш мил и любящ, ти ме нападаше през цялото време. Караше ме да се чувствам ужасно. Аз ти вярвах и те обичах, но ти ставаше все по-досаден и злобен. Използваше всичко, което можеше, за да ме сразиш. Никога не разбрах какво направих, за да те накарам да се промениш така към мен. Обвинявах се и продължавах да се опитвам да спечеля отново любовта ти, но нищо, което правех не беше достатъчно добро или правилно. Беше истински тормоз. Сега знам, че ти само се опитваше да постигнеш пълен контрол върху мен. Беше толкова безмилостен! Започна да казваш, че съм „повредена стока“ заради баща ми и това, което той ми е направил. Това беше толкова неприятно и безсърдечно от твоя страна! Аз бях на осем години, когато той започна. Знаеше, че не съм могла да го спра. Как смееш да използваш това срещу мен! Знаеш по-добре от всеки друг колко виновна и засрамена се чувствах; и въпреки това не те беше грижа. Ти беше първият мъж, на когото наистина вярвах, но всъщност не заслужаваше моето доверие. Имаш ли представа колко ме болеше и още ме боли? Не съм сигурна, че мога някога да ти простя за твоята жестокост, че го използваше срещу мен.

Аз ти позволих да контролираш живота ми. Ти ми казваше какво да чета, какви телевизионни предавания да гледам и къде да ходим през отпуската. Аз не съм взела нито едно решение, откакто съм с теб, освен да се откажа от работата си, защото ти никога не престана да ме критикуваш и да ми се надсмиваш. Аз бях просто като робот! Правех каквото ти искаше, но се питам, защо се отказах от своите права като човешко същество.

Сега смятам, че трябва да съм била луда. Бях с теб повече от осемнайсет години и не ми остана увереност или самочувствие. Позволих ти да ме контролираш, защото те обичах. Но сега като си спомня какви неща си правил, започнах да мисля, че съм имала погрешно разбиране за това, какво е любовта.

Не само към мен си лош. Ти през цялото време тормозиш и децата. Винаги трябва да компенсирам жестоките неща, които им казваш.

Не зная откога започна да ме мамиш, но не мога да си спомня време, когато да не си ме сравнявал с другите жени и да не си ми давал да разбера колко безинтересна и непривлекателна съм. После излезе, че някои от тези жени не са ти само клиентки. Трябваше да се досетя по вида на интимните неща, които ми казваше за тях. Това, което ме убива е, че когато те хващах, че имаш сексуални отношения с тях, ти не само ги обвиняваш за предателство, но по някакъв начин прехвърляш вината върху мен! Не съм ти давала достатъчно любов и подкрепа! Звучи ми толкова налудничаво сега, но го вярвах. Седях в съдебната зала с теб и слушах с часове свидетелски показания за това, какво си направил. Щях да бъда „добрата жена“ и да стоя до теб в момент на нужда. Имаш ли някаква представа колко унизително беше за мен да правя това? Да ме гледат всички, като че бях някаква глупачка и след това ти да ме осъждаш, като че ли аз бях престъпницата.

Ти не можеш да поемеш отговорност за нищо, нали? За всичко някой друг е виновен. Когато се роди Холи с мозъчно увреждане, ти дори обвини мен! Никога не си й бил баща. Действаш, като че ли тя не е твое дете. Била съм винаги сама в решаването на проблемите, свързани с нея. Всеки път, когато исках да ми помогнеш, ти се отделяше и действаше, като че ли съм донесла проказа вкъщи.

Никога не ме питаше за мнението ми по някой въпрос. Ти не ме зачиташе за човешко същество. Ти си просто самовлюбено инфантилно момченце! Трябва да имаш всичко, както ти го искаш, в противен случай избухваш в ругатни. За кого се мислиш, по дяволите, та да се държиш по този начин? Как смееш да ме унижаваш и да ме вземаш за даденост, и да пренебрегваш чувствата ми, както си го правил? Не мога да повярвам, че съм допуснала да се случи. Трябва да имам някои налудничави идеи за любовта и задълженията, но ето какво ще ти кажа: ти повече няма да ме контролираш. Няма да ти позволя да ме третираш по начина, по който си го правил през всичките тези години. Повече не! Кълна се.

Паула

Паула беше ядосана и уязвена, и когато прочете писмото си на глас пред терапевтичната група, тя се разстрои и разплака няколко пъти и трябваше да спира да чете, докато си възстанови самообладанието. Беше изключително емоционално преживяване за всички, включително и за мен.

Тя беше една жена, която през по-голямата част от живота си е била пасивна, депресирана жертва. Все пак в писмото до съпруга й имаше решимост да промени поведението си. Тя измина дълъг път в работа над себе си и беше вълнуващо да я видиш как започва да се държи като възрастен човек, а не като изплашено дете.

Какво да правим и какво не, когато се справяме с гнева си към партньора

Писмото на Паула до Гери породи много ярост. Но нейният гняв към него беше различен от гнева към баща й. Нейният баща не беше вече активен факт в живота й, така че, естествено, не я тормозеше повече. Гери, от друга страна, беше изключително активен в момента: той я малтретираше всеки ден. Нейният гняв към него тъкмо бе излязъл на повърхността и естествено тя искаше да направи нещо по този въпрос и, както много от моите пациентки, искаше да го направи незабавно.

Не взимайте съдбоносни решения

Аз винаги предупреждавам пациентките си да не вземат съдбоносни решения в този напрегнат момент. Техните съждения са объркани от нахлулите афектни емоции. Освен ако жената не е заплашена физически от своя партньор, то това не е моментът импулсивно да изтича до адвоката си или да си събере багажа и да напусне дома си.

Не му се карайте

Паула беше готова да се скара с Гери или поне да му покаже писмото. Посъветвах я да не го прави. Разбирах нейното желание да направи това, знаех, че няма да свърши работа поради следните причини:

• Той беше майстор да я побеждава.

• Той беше майстор да променя темата, да пренаписва историята и да отклонява.

• Той би отрекъл всичко, което тя каже.

• Той няма да я „чуе“.

• Той ще я обвини за всичко, както винаги е правил.

• Той ще иска отново да я принизи.

• Той ще я унижи.

Както всеки мизогинист, Гери ще преживява конфронтацията, предизвикателствата или оплакванията от неговото поведение като атаки срещу себе си. Той не знаеше как да слуша Паула или как да гледа на своята роля. Всичко, което той знаеше да прави, беше да контраатакува. За Паула изливането на пороя гняв върху него сега не би било по-продуктивно, отколкото насочването на гнева към себе си, както е било в миналото. Тя рискуваше да увреди необратимо връзката си. Ако в крайна сметка тя решеше да го напусне, трябваше да вземе това решение от позицията на сила, а не когато е в емоционална криза.

Нейната дилема сега беше какво да направи с целия гняв, до който се беше докоснала. Тя щеше да живее с Гери, като все още му беше ядосана. Можех да й помогна да излее част от гнева си, но нямаше начин да изчезне целият. Вместо това Паула трябваше да се научи как да владее своя гняв, за да стане полезен за себе си зрял човек — трудна задача, но която си струва да се опита.

Намерете отдушници за вашия гняв

Груповите терапевтични сеанси осигуряваха безопасна среда на Паула, където да излее част от своя гняв. Използването на бухалка, ролевите игри и писането на писма също помогнаха да се намали много от гнева й по управляем начин.

Аз окуражавах Паула да прави колкото може повече физически упражнения, дори ако това я изморяваше за известно време. Осъзнах, че с четири деца тя не може да излиза много често, затова й предложих неща, които да прави вкъщи, за да облекчи стреса и да се разтовари.

Паула беше художник и можеше да изрази голяма част от гнева си чрез своята работа. Картините, които рисуваше през този период вероятно няма да висят в някой музей, но създаването им много й помогна. Тя направи идиотски портрет на Гери, който работеше винаги, когато му беше ядосана. Паула също така изпитваше голямо удоволствие от работата с глина.

В допълнение на това си купи велосипед и докато децата бяха на училище, усилено го караше в квартала. Това й помогна да се чувства по-малко напрегната и по-добре физически. Беше възхитена да види колко много енергия има в нея. Тя никога не беше осъзнавала преди, че гневът й може да бъде източник на енергия. (Всъщност много първокласни атлети и актьори използват този трик да трансформират гнева във физическа сила.)

Гневът е биологичен отговор на разстройство или обида и когато се изрази физически, той постепенно намалява. Всички видове упражнения — дори почистването на къщата или измиването на колата — могат да помогнат.

Спрете да подхранвате лошото поведение на партньора си

Когато гневът на Паула стана управляем, тя трябваше да се изправи лице в лице с неприятната истина, че почти всичките й усилия да накара Гери да се отнася с уважение към нея са пропаднали. Всъщност нейните характерни начини да отвръща на атаките му в действителност ги бяха подхранвали и подсилвали. Всеки път, когато се защитавала, тя му се молела или правела точно каквото той иска. Нейното подчинение и предразполагане в негова полза му давало ясни сигнали, че тя е разбита и безпомощна, което автоматично го карало да я контролира.

Много жени вярват, че като се разкрещят на партньора си, отстояват себе си. Разбира се, този тип поведение е обикновено неефективен. Ако жената не заявява активно какво ще приеме или няма да приеме, оставя партньора си да контролира положението. Тя ще изглежда точно толкова извън контрол, когато крещи и пищи, както и когато се моли или плаче. Мизогинистът е победил, ако е докарал партньорката си до нервност, без значение как тя я изразява.

Следва списък от поведения, които няма да ви помогнат. Вижте колко от тях са част от вашия стил на реагиране при малтретирането от страна на вашия партньор.

• Извиняване;

• Молене;

• Плачене;

• Спорове;

• Защитавате се;

• Опит да го накарате да види нещата както вас;

• Викане;

• Заплашване.

Извън тези ваши решения съществува цяла съкровищница от ефективни поведения, които много жени никога не са се научили да използват. Преди да уча пациентките си на тези поведения, все пак аз първо ги карам да решат какво трябва да се промени във взаимоотношенията им.

Мизогинистът е определял отношенията досега

Гери е определял какво Паула да мисли, да чувства и как да се държи. Това му е давало право на монопол върху брака им. Нейните чувства и потребности не се вземат предвид. Ако някакви промени трябваше да настъпят в отношенията им, приносът на Паула трябваше да бъде уважен. За да започнем с тази фаза от нашата работа, аз й предложих да обогати речника си със следните фрази:

• Това е, което аз мисля.

• Това е, което аз вярвам.

• Това е, което аз ще направя.

• Това е, което аз няма да направя.

• Това е, което аз искам.

Тя трябваше да намали използването на тези фрази:

• Съжалявам.

• Всичко наред ли е?

• Съгласен ли си с мен?

• Харесва ли ти?

• Ако се разстройваш, аз ще направя, каквото искаш.

Хората, които имат добри чувства към себе си, могат да кажат: „Мога да ти кажа моето мнение и да ти дам възможност да го харесаш или да не го харесаш“. В едни добри взаимоотношения може да има две мнения. Както видяхме, когато партньорът ви е мизогинист са разрешени само неговите мнения и той решава как партньорката му може да се изразява.

За да получи Паула това, което иска от брака и което е различно от това, което Гери би й позволил да има, тя трябваше да определи за себе си своите желания и своите ограничения.

Определете какво искате

Когато помолих Паула да състави списък на нещата, които иска от Гери, тя представи следното:

Неща, които искам:

• Искам уважение.

• Искам да ми е позволено да се изразявам.

• Искам да бъда изслушвана.

• Искам добро отношение.

• Искам разбиране.

• Искам правото да имам свои собствени убеждения и мнения.

Съществуват някои неща, които също може да поискате от вашия партньор. Към тях може да включите промени в баланса на силата във вашите взаимоотношения. Ако е така, вашият списък може да включва точки като:

• Искам да бъда равнопоставен партньор по въпросите, свързани с парите.

• Искам моите сексуални потребности да бъдат толкова важни, колкото и неговите.

• Искам равно право на глас при вземане на решения, които засягат и двама ни.

• Искам уважение за работата, която върша (независимо дали е във или извън дома).

• Искам да участваме в дейности, които са важни за мен, а не само тези, които той избира.

Не се страхувайте да бъдете изключително подробни, когато съставяте списъците на желанията ви. Колкото по-добре определите вашите желания и потребности, толкова по-близко ще сте до превръщането ви в самостоятелен, зрял човек. Стигнете до подробности за вашите сексуални потребности; очертайте точните финансови условия, които бихте желали. Колкото повече знаете за това, което искате, толкова по-големи са шансовете да го получите.

В допълнение към вашите желания, свързани с по-добро отношение и баланс на силата във взаимоотношенията ви, вие можете да имате някои важни лични цели. Разгледайте този списък:

Неща, които искам за себе си:

• Искам да се върна към училището.

• Искам да прекарвам повече време с приятелки и/или семейството.

• Искам да си намеря работа.

• Искам да подобря възможностите си за професионално развитие.

• Искам повече помощ в домакинската работа.

• Искам повече помощ при грижите за децата.

Направете списък от четири особено лични желания. Отново бъдете много подробни. Неясни становища като: „Искам да съм щастлива“ или „Искам да се чувствам по-добре“ не ви дават насоки, за да започнете да променяте вашите отношения.

Паула имаше конкретни оплаквания от поведението на Гери към нея. Предложих да направи списък на всичко, което я дразни в отношенията им. След като прочетете списъка на Паула, направете списък за нещата, които искате да спрете да позволявате във вашите взаимоотношения.

Неща, които няма да позволявам повече:

• Няма да му позволявам да ми крещи.

• Няма да му позволявам да ме обижда.

• Няма да му позволявам да ме критикува постоянно.

• Няма да му позволявам да ме пренебрегва.

• Няма да му позволявам да ме контролира и да ми казва какво да правя.

• Няма да му позволявам да ме унижава.

Когато правите списъци като тези, вие установявате граници за вас и за вашата връзка. Без насоки е трудно да се научите как да поставяте ограничения за лошото поведение на партньора си. Вие трябва да знаете какво можете да толерирате и какво няма да толерирате, както и какво искате за себе си и за взаимоотношенията ви.

Възстановете правата си на зрял човек

Много от главните източници на гняв за моите пациентки е споменатото осъзнаване, че основните им човешки права са били погазени в това, което се е предполагало да бъде любовна връзка. За да припомня на тези жени техните права, аз написах Личен списък на правата. Прочетете тези права. Направете ги част от вашата работа.

Личен списък на правата:

1. Вие имате право да се отнасят към вас с уважение.

2. Вие имате право да не поемате отговорност за проблемите или лошото поведение на други хора.

3. Вие имате право да се ядосате.

4. Вие имате право да кажете не.

5. Вие имате право да правите грешки.

6. Вие имате право да имате собствени чувства, мнения и убеждения.

7. Вие имате право да промените решението си или да решите да действате по друг начин.

8. Вие имате право да преговаряте за промяна.

9. Вие имате право да потърсите емоционална подкрепа и помощ.

10. Вие имате право да протестирате срещу несправедливо държание или критика.

Няма нищо в този списък, което да е малтретиращо или да атакува някого. Не се притеснявайте, ако тези права звучат обслужващо само за вас или ако изглеждат в конфликт с нещата, които са ви учили относно това, какво заслужавате или какво можете да очаквате от една връзка. Това са вашите основни права и те трябва да бъдат уважавани.

Глава тринайсета
Определяне на граници с вашия партньор

Досега ви показвах техники и упражнения, които използвам с моите пациентки, за да им помогна да променят начина, по който гледат на себе си и на партньорите си, за да осъзнаят и изяснят своите чувства. Никоя от тези техники не включваше отношения с партньора по пряк, конфронтиращ начин. Сега обаче ще навлезем в най-предизвикателното място — променете вашето поведение към него.

Аз бях много подробна, когато ви предупреждавах да внимавате за част от емоционалната работа, която правя, защото тя може да бъде твърде объркваща или болезнена за вас, за да я опитате сама. Работата в тази глава, все пак, е поведенческа, а не емоционална по характер. Тя включва поемане на известен риск, но едва ли ще ви удави в ярост или скръб. Тези поведенчески промени, които не са трудни за научаване, могат съществено да повлияят върху неравновесието на силата, вероятно съществуващо във вашата връзка. Дори ако сте достигнали до тук, без да изпълнявате упражненията, които съм предложила, следващата работа може да бъде от огромна полза за вас.

Пренаписване на сценария

Жените, които живеят с мизогинист, обикновено се оказват заключени в сценарии с партньорите си, при които всеки играе предварително определена роля: ако той крещи, тя се извинява; ако той я критикува, тя се защитава и т.н. За да помогна на моите пациентки да променят изхода на тези малки драми, първо им помагам да напишат нови сценарии.

Паула ми каза, че Гери побеснява, ако вечерята му не е готова, когато влезе през входната врата. Когато я попитах какво прави, когато това се случи, тя каза: „Казвам му, че съжалявам и след това се опитвам да намеря някакво извинение, което да го успокои, докато полагам усилия да приготвя вечерята колкото може по-бързо“. Други жени дават подобни отговори за ситуации от този тип, като използват извинения от вида:

• Съжалявам, не можах да отида до пазара.

• Правя всичко, което ми е по силите. Аз също работя много.

• Имах работа до късно в офиса.

Проблемът с реакции като тези е, че са защитни. Вие незабавно се поставяте в неизгодна позиция, когато давате „основателни причини“ или обяснения за това, че не сте направили нещо, което партньорът ви иска.

Паула трябваше да се научи на някои неотбранителни отговори. Казах й да опита един от следните следващия път, когато Гери кипне за вечеря:

• Прав си, вечерята не е готова.

• Не те обвинявам, че си толкова разстроен.

• Може би ще се оправя по-добре следващия път. Ще се опитам.

• Нека по-добре да хапнем навън.

Паула открила, че този подход има неочаквано добър ефект: той й дал възможност да се откъсне от своите отговори „на автопилот“. Тя установила, че има известен контрол върху положението. Това също дало на Гери по-малка възможност да продължи тирадата си. Като престанала да се защитава, отнела много от силата на атаката му.

Паула беше започнала да вижда, че Гери е отговорен за своите безсмислени избухвания. Ако не беше късната вечеря, за която да е разстроен, щеше да е нещо друго. Ако тя си позволеше да влезе в спор, в който се защитава, би изгубила тази важна перспектива; тя би била толкова заета да запази позициите си, че не би видяла неговото ирационално поведение.

За Паула беше откритие да установи, че закъснялата вечеря не е истинската причина. Това беше просто оправдание за Гери да ескалира своята психологическа война срещу нея и да я убеди, че не се интересува достатъчно от него.

Много е лесно да се вкопчиш в спор. Но самата експлозивност и количеството на гнева на мизогиниста е сигнал, че гневът е несъответстващ на въпросния повод. Гневът е за нещо друго. Разумен човек не се разстройва за закъсняла вечеря както Гери. Помнете, мизогинистът има в себе си много гняв и му трябва много малко, за да избухне. Той преживява забавената вечеря като пряка атака срещу него и никакви молби или обяснения не могат да го убедят в противното.

Доброто средство в този случай е да не вземате защитна позиция, която е форма на капитулация. Така жената има възможност да постигне известно разстояние и контрол, без да е пометена от нерационалните реакции на партньора си.

За да промените взаимоотношенията си, един от вас трябва да започне да се държи като възрастен. Малко вероятно е това да е вашият партньор. Използвайки неотбранителни отговори, вие започвате да установявате климат, който е по-малко експлозивен. Съществено е да установите този климат, преди да започнете действително да определяте граници на вашето поведение.

Важно е да определим границите

За да предприемете следващата стъпка към пренаписване на стария сценарий, трябва да се научите как да поставяте граници за поведението на партньора ви. Ще трябва ясно да определите за вашия партньор какво искате и какво няма да търпите повече. Вашите насоки за това са в списъците, които подготвихте в Глава дванайсета, Неща, които искам за себе си и Неща, които няма да позволявам повече.

Ники беше ужасена от перспективата да предизвика Ед. Винаги когато възниквал спор с него преди, тя се срещала с преграда от заплашителни тактики, които я сразявали. Опитите на Паула да предизвика Гери понякога й донасяли няколко извинения, но той не променял поведението си за дълго, ако изобщо имало промяна. Следователно и Ники, и Паула трябваше да се откажат от старите си начини на подход към своите партньори. Същото е вярно и за вас. Вие знаете, че старите модели не са от полза, но това не значи, че нещо, което можете да направите, няма да доведе до промяна. Промяната на вашето поведение ще донесе промяна. И дори ако промяната на поведението ви не промени взаимоотношенията ви, колкото сте се надявали, тя все пак ще ви помогне да се чувствате много по-добре.

Както много от пациентките ми, може да преживеете малко сценична треска, докато се подготвяте да изпълните новия сценарий. Мислете за него като за премиера и се опитайте да преминете през страховете си. За да се справите с уплахата, винаги препоръчвам малко време за репетиция. Запомнете долупосочените фрази, които са приложими за вашата ситуация. Свикнете да се чувствате удобно с тях като част от настоящия ви речник. Не се опитвайте все още да ги използвате, репетирайте ги за себе си.

Нови становища:

• Не е в реда на нещата да ми говориш по този начин.

• Не е в реда на нещата да ме третираш по този начин.

• Крясъците няма да ми въздействат повече.

• Това е един случай, когато не можеш да ме уплашиш.

• Знам, че това винаги е действало преди, но искам да знаеш, че повече няма да е така.

• Няма да стоя тук и да ми крещиш.

• Ще обсъдя този въпрос с теб, когато се успокоиш.

• Няма да приема да бъда принизявана от теб.

• Хора, които държат на мен, не ме третират по този начин.

• Ти ме контролираше с това поведение в миналото, но искам да знаеш, че това приключи.

• Аз не съм същият човек, който бях.

Повече време за репетиции

Когато карам пациентките си да променят своето поведение, те обикновено изживяват вълна на съпротива и паника. Страхуват се, че ще се случат ужасни, катастрофални неща, ако се променят. Един от най-ефективните начини, които съм открила за успокояване на тази паника, е да им дам достатъчно време за репетиране на новото отношение и диалог в безопасна, свободна от рискове среда. Запомнете, колкото повече репетиции правите, толкова по-естествено ще чувствате новото поведение, когато го прилагате за първи път.

Предлагам първата репетиция да стане, когато сте сама и уединена. Поставете празен стол пред вас и си представете, че партньорът ви седи в него. Представете си, че той е започнал да ви атакува. Изберете една от горните фрази като „Няма да стоя повече тук и да ми крещиш“ и я кажете на глас. Повтаряйте я, докато започне да звучи силно, уверено и естествено.

Сега си представете, че вашият партньор реагира на новото ви поведение. Позволете си да изживеете каквото и безпокойство да възникне. Оставете както физическите, така и емоционалните реакции, които обикновено изпитвате към избухванията на партньора, да избликнат на повърхността. Свикнете с тези реакции; приемете факта, че някои от тях ще бъдат винаги с вас, дори когато станете по-активна и отстояваща правата си. Старите чувства са били с вас дълго време и са много упорити. Обаче като прилагате с успех новото поведение, тези стари чувства ще стават по-малко интензивни и неудобството, което предизвикват, няма да продължава толкова дълго. Поради това, че знаете какво да очаквате, ще преминавате през плашещите епизоди по-бързо.

Докато практикувате сама с празния стол, представяйте си, че партньорът ви продължава да ви напада словесно, докато вие поддържате тезата си без значение колко обиждащ или унижаващ ще стане той. Отговаряйте само с фрази от списъка, дори да започнете да звучите като развален грамофон. Помнете, вие изпробвате новата си сила и решимост.

Следващото упражнение, което може да ви изглежда доста странно, е помогнало на пациентките ми да засилят своята решителност за промяна и да се убедят, че не могат да се върнат към старото си поведение.

Използвайки същия празен стол, представете си, че вашият партньор седи там. Сега застанете на колене пред него и кажете думите:

Аз съм нещастна, малоценна, отвратителна отрепка. Ти си силен, всезнаещ и чудесен. Аз ще продължавам да приемам всякакъв тормоз, който изсипваш върху мен. Всичките ти критики за мен са верни. Ти можеш да ме третираш по какъвто начин искаш и аз ще го приема. Ще се откажа от себе си, за да получа твоята любов.

Повечето пациентки се чувстват разярени, унизени и отвратени от себе си след упражнението. Една жена ми каза, че тя никога не би казала на партньора си тези думи в реалния живот. Съгласих се с нея — никоя, която е с всичкия си, не би казала такива неща. Все пак аз я попитах: „А поведението ви към него не казваше ли същите тези неща през цялото време?“.

В резултат на това упражнение много жени разбират, че макар да не са казвали тези неща на глас, те са ги внушавали чрез покорното си поведение. Помнете, поведението, а не думите дава на другите хора да разберат какво могат да очакват от държанието си към вас.

Репетирайте с някой друг

Когато репетирате с друг човек, ефективността е много по-голяма отколкото самостоятелните упражнения. Ако има друг човек, ситуацията е много по-близка до реалността. Този човек може да е доверен приятел или роднина, но не трябва да бъде някое от децата ви. Направете следното споразумение с този човек:

1. Той или тя да не ви съдят.

2. Той или тя да не ви дават съвети.

3. Той или тя да подкрепят каквито и чувства да изразявате.

Човекът е при вас, за да ви подкрепя и окуражава, а не да ви казва какво да правите или как се чувствате. Предлагам ви да използвате по-скоро приятел, отколкото роднина за тази работа, защото приятелите са обикновено по-обективни от членовете на семейството.

В следващото упражнение вашият приятел ще играе ролята на вашия партньор. За да демонстрирате на приятеля си как се държи партньорът ви с вас, когато сте сами, изберете неприятна случка от близкото минало и изиграйте какво се е случило и какво ви е казал. Например:

Вие (като вашия партньор): Какво става с теб? Казах ти да запишеш срещата, която имах. Сега я пропуснах и всичко е по твоя вина. Ти не даваш пет пари за мен, нали? Мотаеш се по цял ден и разхождаш главата над задника си. Ти си егоистка. Какво толкова важно имаш да правиш, че не можеш да свършиш такова просто нещо за мен?

Използвайте ваш собствен диалог и ситуация. Ако партньорът ви крещи, крещете и вие. Ако е критик, критикувайте. Докато пресъздавате какво прави партньорът ви, забележете какво изпитвате вие. Вие сте на негово място за първи път. Ако действително се държите като него, ще видите, че поведението ви е инфантилно и жестоко. Нека това преживяване помогне да се усили решимостта ви за промяна на ситуацията.

Сега, след като сте демонстрирали на вашия приятел как се държи партньорът ви и какво казва, приятелят ви ще играе неговата роля, докато вие играете себе си, казвайки някои от нашите нови ограничаващи изявления. Например:

Вашият приятел (като партньора ви): Какво става с теб? Казах ти да запишеш онази среща.

Вие (като себе си): Няма да стоя тук и да ми крещиш. Ще говорим, като се успокоиш.

Очевидно, каквато и ситуация да използвате, вашият отговор трябва да съответства на стила на атаката на партньора ви.

Тази симулация на неговото поведение от друг човек ще направи по-интензивно вашето напрежение, защото ще ви приближи до реалната ситуация, когато опитате да приложите това ново поведение с партньора си. Тази репетиция, която е много важна, е мостът за определяне на границите в отношенията ви.

Когато се научавате да казвате нови неща, вие ще се научите да мислите по нов начин. Всъщност вие ще променяте вашето общуване на две равнища: какво казвате на него и какво казвате на себе си. Помислете си какво минава през съзнанието ви при тези конфликтни сцени между вас и вашия партньор. Направете списък на това, което обикновено си казвате, когато той ви атакува и го наречете стари мисли. Нанси записа тези стари мисли:

Стари мисли:

• Той ми е ядосан.

• Никога не мога да съм победител.

• Той ще нарани моите чувства.

• Аз съм безпомощна.

• Защо никога не мога да измисля да му отговоря нещо?

Тези мисли са играли важна роля за страха на Нанси от това да предизвика съпруга си Джеф. Сега тя трябваше да се научи да прекъсва тези стари мисли и да ги замества с нови. Опитайте се да мислите по различен начин, когато партньорът ви плаши:

Нови мисли:

• Аз съм зрял човек.

• Крясъците не могат да ме унищожат.

• Не мога да понасям как се чувствам.

• Аз не трябва да подобрявам нещата или да се опитвам да ги променям.

• Той е отговорен за своето поведение, не аз.

• Той се държи като разглезен пикльо.

• Действа инфантилно.

• Той е извън контрол.

Това, което вие правите, е да използвате вашата способност да мислите, за да отстъпите, така че да не бъдете въвлечена в интензивните емоции на момента. Това ще ви даде възможност да разрушите старите си модели на реагиране. Помнете, че старите мисли и реакции няма да изчезнат автоматично. По-скоро, като променяте вашия процес на мислене, новите мисли постепенно ще изтласкат старите и в резултат на това вашите чувства също ще се сменят. Старите мисли ни държат затворени; новите мисли ни помагат да се освободим.

Определяне на границите в отношенията с него

Досега репетирахте в контролирани, предвидими условия. Сега е време да се използват тези нови поведения в реална обстановка. Вашият партньор е майстор на контрола и заплахата, така че първият ви инстинкт вероятно ще бъде да се свиете от страх. Но останете изправени. Ще си струва.

Когато Паула достигна този момент, тя си глътна езика. Каза ми: „Не мога да го направя. Така и така няма да стане. Оцеляла съм през тези години с нещата както са. Твърде е рисковано да се опитвам да ги оправя сега“.

За да й помогна да се подготви, аз я накарах да се върне обратно на „Нови становища“ докато се почувства по-добре. Когато дойдеше следващият инцидент с Гери, трябваше да използва становищата, които са подходящи. Припомних й, че тя нито го атакува, нито оставя себе си открита за атака. По-скоро тя поставяше ограничения за това, какво ще приеме и какво няма да приеме от него.

На следващата ни среща Паула съобщи:

Бях излязла с децата навън и се върнах навреме, за да започна с вечерята, но Гери по някаква причина си дойде по-рано този ден. Беше разярен, че не бях там, когато се е прибрал вкъщи. Започна да вика къде съм била и тогава захвана стария си навик да ме упреква, че прекарвам твърде много време с децата и го пренебрегвам. Първата ми инстинктивна реакция беше да му кажа къде сме ходили и защо е било важно, но се спрях. Казах му: „Няма да стоя тук и да слушам това“. Той не схващаше изобщо, че аз няма да се защитавам. Казах: „Няма да понасям поведението ти“. Той беше толкова шокиран, че побледня. Аз бях също шокирана, че съм го направила. Тогава той премина на психологическа вълна, което е другият му любим номер, когато всичко друго пропадне и каза: „Ти да не си в предменструално настроение?“. Когато видя, че не реагирам, той продължи: „Аз съм наистина разтревожен за теб. Държанието ти напоследък просто не е нормално. Подозирам, че е поради терапията, на която ходиш. Тя те прави много студена и пресметлива“. Въпреки че ръцете ми вече трепереха, можех да видя колко смешно беше всичко това. Той се опитваше да ме обвинява, защото му се опълчих. Не зная кое ми даде сила, но не отстъпих. Казах му, че няма повече да понасям поведението му. Няма да обсъждам моята терапия с него. Това го разби. Той изхвърча от къщи, тряскайки вратата колкото сила има. Върна се след няколко часа и се муси цяла вечер. В миналото това щеше да е моят момент да се извинявам и да оправям нещата, но този път удържах и го оставих да се пържи в собствения си сос.

Хора като Паула, които цял живот са били покорни и уплашени, често изпитват огромно вълнение и надежда, когато поемат риск с ново самоутвърждаващо се поведение и се убедят, че могат да устояват на преживяването. Когато Паула разказа историята на групата, тя грееше от гордост и чувство, че е удържала победа. Беше възхитена от това, че опитвайки новото самоутвърждаващо поведение е станала по-силна и пълноценна в своя брак. Разбира се, свикването с новото държание изисква усилия, но тя видя напредъка незабавно. Всеки път, когато определяше граници на Гери, като му съобщаваше какво ще търпи и какво не, Паула ставаше все по-силна, по-сигурна в себе си и по-решена да отстоява правата си.

Какво може да очаквате от партньора си

Когато поставяте под въпрос или заплашвате инфантилен, несигурен човек, неговият отговор обикновено ще е: да ескалира старото си поведение, в опит да върне ситуацията към предишното положение. В края на краищата неговото поведение винаги е действало в миналото; по-голямата част от него може да подейства и сега. Следователно очаквайте да се увеличи тормозът от страна на вашия партньор. За да помогнете на себе си и да се справите, спомнете си, че имате огромен източник на сила във вашите взаимоотношения: той е силно зависим от вас. Ще направи всичко, за да ви задържи, защото е ужасен от това да бъде сам и изоставен.

Чрез определяне на началото и граници на това самозащитно поведение вие разбивате равновесието на силата във взаимоотношенията ви. Когато вие започвате да показвате част от силата, с която той е доминирал преди, очаквайте от него да се бори; той няма лесно да предаде контрола си. Може да стане дори още по-голям кавгаджия и тиранин. Може да се оттегли, да заплашва, че ще ви напусне или да се опита да ви накаже. Помнете, че отвътре той е изплашено дете и че неговото сприхаво, контролиращо поведение е опит да прикрие своята несигурност. В такъв момент е добре да си спомните, че само изплашените хора се държат по този начин. Никой, който е с добро самочувствие, няма нужда да се себедоказва, като контролира друго човешко същество.

Някои мизогинисти отговарят на новата сила на партньорките си със съвсем различен начин на манипулация: сълзи, извинения и обещания за промяна. Когато тези мизогинисти се държат като наранени, уплашени малки момчета, те могат да предизвикат съжаление, така че почти всяка жена би им се предала. Обаче независимо дали мизогинистът е тиранин и заплашва, или плаче и умолява, неговата цел е една и съща: да принуди партньорката си да се откаже от опитите за промяна във взаимоотношенията и да възстанови удобното за него равновесие, съществувало преди.

Всички реакции на вашия партньор са допълнително доказателство, че вие сте по-силната от двамата, защото вие сте тази, която иска да поеме някои рискове с ново поведение, вие сте в по-добър контакт с вашите чувства, отколкото той, и вашето оцеляване не зависи от доминирането и подчинението на друго човешко същество.

В отговор на новото поведение на Паула Гери започнал да я малтретира повече, което я обърквало и тя не можела да прецени доколко има власт над отношенията им. Ако изпитвате подобни трудности, предлагам ви да опитате тази промяна във вашата гледна точка: вместо да върви старата лента на посланието: „Какво не е наред с мен, та той ме унижава така“, използвайте: „Какво не е наред с него, че се държи така?“. Тази нова гледна точка за дълго време ще ви помага да задържите позициите си и да се вслушвате във вашите чувства, докато партньорът ви става все по-тираничен. Когато той започне, опитайте се да си кажете тези изречения:

• Аз не трябва да го оправдавам.

• Аз мога да преценя как се чувствам.

• Той е отговорен за поведението си, не аз.

В допълнение на това, продължете да си припомняте:

• Коя съм аз, не зависи от неговото мнение за мен.

Както много от моите пациентки, Паула държеше твърде много на това, как изглежда в очите на другите. За нея беше съществено Гери да я вижда „окей“. Веднъж изтръгнала се от интензивната необходимост да бъде одобрявана, тя разбра колко разрушително и болезнено е за нея да позволи чувството й за собствена ценност да бъде зависимо от каприза на друг човек.

Не отстъпвайте, докато ескалира тормозът на партньора ви

През следващите няколко месеца Гери се опитал с всички видове стратегии да накара Паула да се откаже от новото си поведение. Той избухвал в скандали, мръщил се, станал дори още по-критичен към нея, използвал професионалните си умения да разиграва интелектуални игри срещу нея. Започнал да напуска дома с часове, без да й каже къде отива, като винаги силно затръшвал вратата зад себе си. За щастие Паула беше способна да проумее какво всъщност представлява това поведение: бабаитство и вилнеене, предназначени да я върнат обратно в строя. Тя удържа позициите си и, в края на краищата, нейната тактика успя.

Няма начин да се предвиди колко време ще ви е необходимо, за да видите резултата от новото си поведение. Няма начин да знаете колко пъти ще трябва да утвърждавате себе си и да определяте границите, преди нещо да започне да се променя във взаимоотношенията ви. Все пак колкото една връзка е продължила по-дълго, толкова по-вероятно е да са утвърдени моделите на поведение на партньора ви и следователно той повече ще се съпротивлява на промените. Също така в една дълготрайна връзка неговата зависимост вероятно е по-голяма. Страхът му от промяната също ще е по-голям. Но не се обезкуражавайте. Важното е, че всеки път, когато се държите по нов начин, става все по-лесно за вас, дори ако опитите ви не донасят веднага резултати. Както обяснявах на Паула: „Взаимоотношенията не се променят за един ден“. Тя трябваше да повтаря своето ново, самоутвърждаващо поведение много пъти, преди Гери да я възприеме като равностоен партньор.

Научете партньора си как да се държи

Поради това, че мизогинистът изглежда не знае колко обидно и унизително е поведението му, задължение на неговата партньорка е да му покаже как трябва да се държи. Паула трябваше да изясни на Гери кои от неговите реакции я карат да се чувства добре и кои са неприемливи за нея.

Тя щеше да използва някои прости техники за промяна на поведението. Част от тях включваха: да не се държи по стария начин с Гери. Друга важна част включваше тя да изразява високата си оценка, когато той е мил и любящ.

Аз й казах, че когато Гери е особено добър към нея, тя трябва да започва изреченията си с някоя от следните фрази:

• Аз наистина много високо ценя, когато…

• Благодаря ти за…

• Обичам, когато ти…

• Беше много мило от твоя страна да…

• Наистина се чувствам чудесно, когато ти…

Гери често носел на Паула списания от офиса си, за да ги използва в колажите си, което е любезно от негова страна. Казах й да му покаже колко много цени това. Когато тя го направила, цялото лице на Гери омекнало. „Той беше като възхитено малко дете“, каза тя.

Гери постепенно започнал да се отнася към Паула по-различно в резултат на промените в нейното поведение. Веднъж видял, че тя възнамерява да се заеме с бизнес и че климатът между тях се е променил, той, макар и неохотно, показал уважение към нея.

Някои мизогинисти ще омекнат и ще станат по-дружелюбни след като видят, че не могат да ви тормозят повече. Ако това се случи, между вас може да нарасне близостта и равенството.

Получете това, което искате за себе си

Веднъж поставили границите и спечелили известно уважение от партньора си, ще имате възможност да изисквате от него нещата, които липсват във взаимоотношенията ви. За да започнете, върнете се към списъците, в които определяте вашите желания и потребности. Сега ограничете желанията си до няколко ключови точки, така че да не стоварите пред партньора си твърде много изисквания изведнъж.

Когато помолих Паула да ограничи желанията си и да се фокусира върху това, което реално може да очаква да задейства на този етап, тя състави следния списък:

• Аз искам равен глас по въпроса за парите.

• Аз искам да започна със своя собствена сметка и собствени пари.

• Аз искам някой да ми помага в къщната работа и в грижите за децата.

• Аз искам Гери да престане да тормози словесно децата.

• Аз искам да превърна част от къщата в ателие за мен, така че да мога да рисувам.

Когато попитах Паула за коя точка от списъка мисли, че Гери ще се съпротивлява най-много, тя каза: „Това е лесно. Парите. Той едва отпуска издръжка и след това ме кара да отчитам всяка стотинка“. Следователно ние решихме да работим по въпроса за парите. Ако тя можеше да се справи с най-трудната точка, щеше да успее и с останалите.

Паула първо трябваше да определи много ясно за себе си колко далече иска да стигне, ако Гери откаже да отстъпи по този важен въпрос. Тя беше сигурна, че не иска да го напуска. С четири деца, едното с мозъчно увреждане и без възможност да се издържа, тя не се чувстваше готова да се справя сама. Но искаше да си намери някаква работа с ограничено работно време. Казах й: „Трябва да е нещо повече от празна заплаха, ако искаш да го използваш. Трябва сериозно да си решила“. Тя отвърна: „Аз наистина съм решила сериозно. Ако нямам собствени пари и не мога да взимам самостоятелни решения как да ги харча, ще продължа да се чувствам като дете на издръжка“.

Макар Паула да искаше да се изрази самоутвърждаващо, когато я попитах какво ще каже на Гери по въпроса за парите, тя се обърка. Нашият разговор продължи:

Сюзън: Добре, защо не кажеш например: „Наистина е важно за мен да имам собствени пари в моя сметка. Смятам това основно за самоуважението ми“.

Паула: Мога вече да чуя отговора му: „Ти не знаеш как да боравиш с пари. След като аз ги печеля, аз ще решавам как ще се харчат. Освен това ти няма от какво да се оплакваш. На масата има достатъчно храна“.

Сюзън: Тогава ти трябва да кажеш: „Не мисля, че ме чу, Гери. Аз искам свои собствени пари и ако не можем да уговорим нещо между нас, ти не ми оставяш друг избор, освен да намеря някаква работа, където да ми плащат за извършената дейност“.

Отчитайки, че Гери е избухлив и непредсказуем, аз предложих на Паула да репетира няколко пъти сама как да му каже какво иска, а не да го моли за това. Предложих й да говори с него по време, когато е спокоен.

Когато Паула повдигнала въпроса пред Гери, той отговорил по предвидения начин. Но тя удържала позициите си и накрая той се предал, крещейки: „Това е пълно изнудване, но ако означава толкова много за теб, добре!“. Те се уговорили да се срещнат в банката след няколко дни, за да открият сметка на нейно име. Тогава Гери се опитал да я саботира отново, като не се появил. Паула ми се обади много разстроена.

Аз и предложих да прегледа обявите за предлагане на работа във вестника и да отбележи много ясно четири или пет подходящи позиции; тогава да остави вестника на място, където Гери със сигурност ще го види. Паула се възпротиви: „Но това не е ли игра?“. Разбира се, съгласих се аз, това беше игра, но изглежда имаше малко други неща, които Паула можеше да направи, защото Гери все още не се отнасяше сериозно към нея.

Играта, а също и решителността помогнаха на Паула. През следващия месец Гери прехвърлил средства в отделна сметка за нея и се съгласил да я поддържа. Тя беше поласкана. Тази на пръв поглед дребна победа отвори пътя на Паула да получи и другите неща, които искаше, включително по-добро отношение към децата.

Разбира се, не внушавам, че сега Паула има чудесен брак. Гери е все още инфантилен и претенциозен, те все още имат проблемна сексуална връзка и той не иска да се консултира. Все пак Паула беше успяла с много упорита работа и решителност да постигне коренни промени в поведението си и в начина, по който се чувства. Тя е по-малко депресирана. Има ателие над гаража, където рисува; дори е продала няколко от своите картини. Излиза навън с приятели по-често и има помощница в домашната работа няколко пъти през седмицата.

Най-важното, Паула е разбрала, че Гери, а не тя, е отговорен за лошото си поведение. Тя вече не приема вътрешно неговите отрицателни коментари за нея. Някои от забележките му все още я нараняват дълбоко, но тя ги приема като израз на един несигурен и изплашен мъж, който се опитва да я държи под контрол, за да се чувства самият той в безопасност. Както тя ми каза на последната ни среща: „Аз вероятно винаги ще трябва да бъда неговата «добра мама», но това е цена, която съм склонна да заплатя“.

Когато определяте границите за поведението на своя партньор, помнете, вашата цел не е да промените него, а да промените начина, по който се отнася с вас! Не можете да промените изцяло личността на човек, като поставяте граници. Все пак можете да го научите как да се държи по-добре с вас, като ясно определите какво приемате и какво не приемате. В резултат на това във вашите взаимоотношения ще има по-малко емоционален хаос. Това е бавен процес и се изисква кураж, но действа.

Едно предупреждение

Когато правите нещо, което ще ескалира малтретиращото поведение на мизогиниста, винаги съществува опасността той да премине границата от психически тормоз към физическо насилие. Мъж, който никога не е удрял жена в живота си, може импулсивно да прибегне към насилие, когато се чувства уязвим. Това е отчаян опит да възстанови контрола. Възможно е той да вижда в новооткритата сила на партньорката си „отскубване“, което може да е много заплашително за него. След като старите му методи не действат, може да прибегне до по-насилствени.

Няма по-важен момент за поставяне на граници за поведението на мъжа от този при насилие. Показах ви как да определяте границите с думи; но думите са безполезни, когато срещаме физическа сила. Ако партньорът ви загуби контрол над себе си и започне с насилие, трябва да се отделите от него. Не можете да се разберете разумно с насилник. Поради това, че сте в опасност, трябва да се отстраните от неговото присъствие, и ако има деца, преместете и тях. Помнете, че го учите как да се държи чрез това, което правите. Ако останете, когато той ви тормози физически, вие го учите, че ще приемете повече насилие. Следователно отидете у роднина или приятел, или в подслон за жени, жертви на насилие, дори да не сте бита, а само тормозена. Просто бъдете решена да се махнете от него!

Ако е трябвало да напуснете дома заради вашата собствена безопасност, първото нещо, което ще искате да знаете е „Кога мога да се върна?“. Моят професионален съвет е, че това не е моментът да се опитвате да се справите с нещата самостоятелно. Вашият партньор може никога повече да не ви удари, но няма начин да сте сигурна. Ще живеете със заплахата от насилие, висяща над вас, ако не настоявате да получите консултации и двамата. Това е проблем, който не може да се реши от никоя жена без професионална намеса. Ако трябва да се върнете, за да си вземете дрехи или пари, не се връщайте сама. Вземете приятел или роднина с вас. Колкото сте по-силна по време на критичния период, толкова по-малко вероятно е вашият партньор да се отнесе към вас с насилие отново. Затова е жизненоважно да сте много твърда в това, което правите. Ако това е вашият дом или апартамент и вашият партньор отказва да го напусне, така че не можете да се върнете, не се страхувайте за съдействие да извикате полиция да го изкара.

Помнете, знак за кураж и сила е да потърсите помощ, когато се нуждаете от нея.

Глава четиринайсета
Получаване на професионална помощ

Ако сте изпълнили всичко, което ви предложих, вашата връзка вероятно се е успокоила и отношенията ви са станали по-хармонични. Все пак положението може да бъде много далеч от това, което бихте искали. Дори да сте поели рискове и да се отнасяте по нов начин към партньора си, може да има много положения, при които вие няма да успеете да се справите с него. В резултат на това може да откриете, че се плъзгате обратно към вашето старо, разрушително поведение. Ако това ви се случи, време е да обмислите получаването на професионална помощ.

Много хора все още се придържат към идеята, че да се нуждаеш от такава помощ е знак за слабост; те вярват, че ние можем както да поставим диагноза, така и да излекуваме техните емоционални проблеми. Разбира се, това не е истина. Да потърсиш помощ, когато се нуждаеш от нея, е знак за кураж, сила и интелигентност. Ако сте се опитали със свои сили, но не можете да постигнете задоволително равнище на вашите взаимоотношения, отговорът е терапия.

Пациентът е връзката

Когато Ники открила извънбрачната връзка на Ед, тя искала да го напусне, но решила да остане, защото той й се молел за още един шанс. След кратък втори меден месец бракът им скоро се върнал към предишното си състояние и Ед възобновил извънбрачната си връзка. Неговото собственическо отношение, доминирането и изневярата донесли на Ники мъчителна емоционална болка. Когато се опитала да му каже как се чувства, той бързо й обърнал гръб. Казал й, че това е неин проблем, а не негов. Думите му: „Ако искаш да си нещастна, давай напред. Аз нищо не мога да направя“, я накарали да повярва, че тя наистина е тази, която е виновна. Ед още повече я убедил, че ако се научи да контролира своето поведение и емоциите си, всичко ще бъде наред в брака им. В този момент Ники започна терапия при мен.

Ники и аз работихме заедно, докато тя стана по-спокойна и се почувства по-добре. Все пак в нейния брак имаше сериозни трудности. „Ако искаш да го запазиш, й казах аз, важно е Ед също да дойде на терапия.“ След като и двамата бяха отговорни за срива на техния брак, и двамата трябваше да работят, за да го възстановят.

Както можеше да се предвиди, Ед се съпротивляваше много на идеята да започне терапия. Той се съгласи да ме види, едва след като Ники го заплашила, че ще го напусне, ако не го направи.

Ед излезе изключителен мъж. След първоначалната му съпротива сега той искаше да се изправи лице в лице със своите демони, и минали, и настоящи. На последната ни среща Ед направи това забележително изказване:

Аз наистина вярвах, че няма нищо погрешно в мен. Всичко си беше единствено неин проблем. Дори моята извънбрачна връзка беше по нейна вина, защото аз мислех, че тя е фригидна. Беше наистина сътресение да дойда тук и да разбера, че аз съм този, който е бил студен и жесток към нея. Преди не го осъзнавах. Мисля, че едно от най-лошите неща, през които преминах, беше да разбера, че съм я отблъснал от секса.

Трудно беше да си призная моята част от проблемите, но сега и двамата наистина сме щастливи. Аз не се притеснявам, когато тя е навън. Не седя в патрулната си кола, като си представям как се забавлява с някой друг. Сега имаме истински брак вместо борба за надмощие и се чувствам чудесно.

Бях развълнувана да чуя това. Старата схема преследвач — жертва беше разрушена и взаимоотношенията имаха този естествен характер.

За съжаление Ники и Ед бяха изключение, а не правило. Аз и много мои колеги, както мъже, така и жени, на терапевтичните сеанси сме срещали незначителен брой мизогинисти.

Като цяло, мизогинистите гледат на терапията като на заплаха за своя контрол и доминиране вкъщи. Чувствата, които мотивират промяна — вина, угризения, разтревоженост и тъга — не са значима част от емоционалния спектър на мизогиниста. Следователно тези мъже не са добри кандидати за процеса „вътрешно вглеждане“, което изисква психотерапията. В допълнение на това, тъй като мизогинистът не желае да поеме отговорност за своята част от проблема и не е унижен достатъчно, за да бъде мотивиран да потърси помощ, когато намери пътя към терапията, то обикновено е с идеята, че терапията ще „оправи“ партньорката му.

Моят опит с Марк и Джаки е типичен в това отношение. Марк дойде на терапия по настояване на Джаки и ми се представи като мъж, който е лудо влюбен в съпругата си. Той не обичаше да я слуша на нашите сеанси и изглеждаше изцяло смаян от това, колко нещастна се чувства тя с него. Той гледаше на времето, което прекарвахме заедно, като на социален контакт — разказваше дълги истории за детството си и за проблемите в бизнеса. Беше много забавен и очарователен, но аз виждах, че ще е изключително трудно да го накарам да се самоанализира. Единственият проблем, който имаха според Марк, беше, че постоянните опявания на Джаки за провалите му в бизнеса уронваха самоувереността му. Той настояваше, че всичко ще се оправи между тях, ако аз можех по някакъв начин да накарам Джаки да бъде любяща и подкрепяща, както е била в началото, когато се оженили. Последната среща, която имах с тях двамата протече приблизително по следния начин:

Сюзън: Джаки ми каза за епизодите на огромно емоционално насилие от ваша страна. Вие крещите, плашите я, карате я да плаче и я обиждате. Така ли се държите с човек, за когото казвате, че обичате?

Марк: Е, вие знаете, малката Джаки е много драматична. Тя е склонна да преувеличава нещата. Ядосвам се. Виновен съм, както се твърди. Но да обиждам? Никога не съм казвал нищо на тази жена, освен че е любовта на живота ми, най-красивата, най-привлекателната сексуално, най-вълнуващата жена, която някога съм срещал. Кажете ми сега какво обидно има тук.

Сюзън: Казвате ли, че нямате никаква роля в стреса и нещастието, което и двамата изпитвате в този момент?

Марк: Наистина имам. Взех няколко много лоши делови решения.

Сюзън: Не искам да слушам за бизнес. Какво ще кажете за вашата роля в отношенията ви?

Марк: Всичко, което съм правил, е да се опитвам да й дам сто и десет процента от себе си. Не излизам да пия и да гуляя с приятели. Никога не съм я удрял. Никой не е бил по-отдаден, отколкото аз на тази жена. Но в един момент тя възприе идеята, че трябва да държи юздите. Прие налудничавия принцип, че ще контролира всички пари и ще ме държи на издръжка.

Джаки: Аз казах, че ще внасям моята заплата в отделна сметка, така че да съм сигурна, че сметките ще бъдат платени.

Марк: Не съм бил на издръжка никога, няма да бъда и сега. Няма жена, която да ми каже какво да правя.

Сюзън: Парите са друга тема, Марк. Ние говорим за малтретиращо поведение.

Марк: Чуйте, аз я обичам и искам да остана с нея. Това прави ли ме лош човек?

Сюзън: Ако твоето поведение е както тя го описва, да, понякога ти си лош човек.

Марк: Е, сладката ми, може би това, което трябва да видиш, е фактът, че не обичаш много мъжете. При кого отивате вечер вкъщи?

Сюзън: Сега не говорим за мен. Говорим за вас. Вие сте тук, защото вашият брак се разпада — бракът, за когото твърдиш, че цениш и искаш, с жената, за която твърдиш, че цениш и искаш. Но в нито един момент за този цял час ти не призна, че имаш поне петдесет процента от отговорността за проблемите между вас.

В този момент Марк стана и каза: „Очевидно е, че ако трябва да бъда на терапия, то това трябва да е с някой, който разбира повече от бизнес“. С тези думи той напусна.

Ако аз бях по-малко директна и конфронтираща се с Марк, той щеше да е доста доволен да продължи разказа за своите забавни случки, навлизайки дълбоко в историята, изобщо да бъде душата на терапевтичната сбирка. Както много мизогинисти, винаги когато обръщах обвиненията към него, той се прикриваше зад думи, чар и шеги. Когато това не вършеше работа, се опитваше да ме атакува. По време на терапията той не допускаше да обсъждаме неговата вина в отношенията им.

Ако един мъж не е склонен да признае, че той е поне толкова отговорен, колкото и партньорката му, за трудностите във взаимоотношенията им, терапията няма да му помогне.

Съществува обаче една група мъже, които аз наричам псевдомизогинисти, които могат да са много възприемчиви към терапията. Това са мъже, които в детството си са били безумно обичани от майките си и които са пораснали, вярвайки, че всички връзки с жени ще наподобяват тази с майките им — т.е. ще удовлетворяват всички техни потребности и удоволствия. Ако псевдомизогинистът се свърже с жена, която няма самочувствие и не може да отстоява своите потребности и която вярва, че всяко себеутвърждаване от нейна страна ще доведе до раздяла, той може да завърши с поведение като мизогинист. Все пак той не е истински мизогинист. Неговото неприятно поведение се дължи на това, как е научен да се държи, за да получи това, което иска, а не от омраза или страх от жените. За този тип двойки консултациите могат да бъдат много ефективни. Той може да бъде типът мъж, който може да осъзнае поведението си и това, че оскърбява партньорката си. Вероятно ще каже: „Никога не съм знаел, че се чувстваш така. Наистина съжалявам. Ще се опитам да обръщам повече внимание на твоите чувства“.

Съпротивата на мизогиниста към терапия

За съжаление повечето мизогинисти, когато ги помолят да дойдат на консултации с партньорките им, отговарят: „Ти имаш проблеми, не аз“. Това стандартно отбягване удобно хвърля върху жената целия товар на отговорността. Някои от другите типични отговори, които мизогинистите използват, за да избегнат консултациите включват:

• Аз знам как да реша собствените си проблеми. Нямам нужда някой терапевт да ми казва как да живея живота си.

• Аз съм такъв. Не мога да се променя. Ако ти искаш да се промениш, давай.

• Познавам много хора, които са били на терапия, и това не им е помогнало.

• Не можем да си го позволим.

• Терапевтите са по-луди от пациентите си.

• Нямам време.

• Ти се омъжи за мен такъв, какъвто съм. Приеми ме или се махай.

Бих искала да мога да вдъхна повече надежда на пациентките си по този въпрос, но за съжаление истината е, че са рядкост мизогинистите, които са склонни да приемат терапия. Понякога мизогинистът ще се съгласи да опита терапия, ако партньорката му го заплаши, че ще го напусне, но в много случаи тези заплахи не помагат. Ако вашият партньор е толкова непреклонен, че отказва помощ, много е възможно той по-скоро да рискува да ви загуби, отколкото да промени поведението си.

Не се отказвайте от надеждата. Много църкви и синагоги предлагат на двойките разнообразни възможности за консултации и семинари за общуване. Ако партньорът ви откаже да опита терапия, може би ще се съгласи да отиде на уикенд за семейни двойки, спонсориран от една от тези организации. Тези семинари и уикенди за проблемни семейни двойки са краткосрочни и ограничени, но те могат да осигурят на вас и вашия партньор нови перспективи в отношенията ви.

Такъв беше случаят с моите пациенти Каръл и Бен. След двайсет и шест години брак Каръл вече не можеше да търпи собственическото отношение на Бен. Когато той отказал да отиде на брачна консултация, тя предложила да опитат уикенд за двойки с брачни проблеми. Бен бил склонен да го направи, за да я успокои. По време на този уикенд Бен осъзнал за първи път колко нещастна е жена му. Той разбрал, че неговият избор се свежда до това: да я изгуби или да се съгласи да потърси професионална помощ. Работих с тях малко повече от година и когато стана време да приключат терапията, Каръл написа на Бен това трогателно писмо:

Мой скъпи Бен,

Когато се оженихме, ти беше моят рицар в блестяща броня. През тези първи пет години ние проведохме много битки. Родиха се двете ни момичета. Бизнесът ти се изправи на крака. Тогава ти започна да ставаш много деспотичен. Напредваше в кариерата си и говореше за нея по цял ден и по цяла нощ, а аз бях ангажирана вкъщи с бебетата. Ние се отдалечавахме все повече един от друг. Беше въртележка… добри времена, лоши времена, нежност и тормоз. Знаех, че имаш нужда от мен, но се чувствах извън живота ти.

Ти се подиграваше на моето желание да получа образование. Когато накрая ме пусна на училище, ме преследваше през цялото време за това. Опитваше се да пречиш на моята работа непрекъснато. Отне ми повече от десет години да получа научната си степен от колежа, но накрая я взех. От една страна, ти ми помагаше, като плащаше, но от друга — се подиграваше. Ти дори ми се надсмиваше пред децата за това. Въпреки че те обичах, понякога изпитвах омраза и бях готова да те напусна.

Тогава отидохме на уикенд за решаване на брачни проблеми и всичко започна да се променя. След като ти се съгласи да дойдеш с мен и да се срещнеш със Сюзън, започна цялата промяна. Сега аз наистина се чувствам добре, а и нашият брак се подобрява. Ние и двамата се променихме толкова много напоследък. Разбираме се взаимно всеки ден все повече. Доверието, което чувствах в първите години на брака ни, се връща отново. Чувствам се по-жизнена по отношение на нас двамата, отколкото когато и да е било преди. Моята любов към теб расте и аз се чувствам все по-сигурна и по-отдадена на нашите взаимоотношения.

С огромна любов, Каръл

Да видиш дългогодишен брак, като на Каръл и Бен да се променя и да се подобрява е много вълнуващо преживяване. Уикендът за двойки с проблеми, който те посетиха заедно, даде искра за нов живот на тяхната връзка.

Помощ за вас

Дори всичките ви усилия да заведете партньора си на консултации да пропаднат, все още можете да получите помощ. Добрият терапевт може да ви подкрепи, както и да ви освободи от емоционалната болка.

Ако вие живеете с мизогинист, е възможно да сте загубили много от вашата самоувереност и чувство за собствена ценност. Трябвало е да приемете негативното мнение на вашия партньор за вас и сте стигнали до съмнение относно вашите собствени възприятия, така че вече не знаете кое е реално и кое не е. При терапията можете да изразите чувствата си и да утвърдите собственото си, и то реално виждане за вашата връзка.

Терапията може също така да ви даде шанс да се отдалечите малко от центъра на конфликтите. Това ще ви помогне да подредите нещата така, че да можете да направите нови избори и да достигнете до нови решения, продиктувани не от страх, а от вашите интереси. Има много повече възможности пред вас, отколкото можете да видите сама.

Избор на терапевт

Ако сте решили да опитате психотерапия, първият ви въпрос вероятно ще бъде: „Как да избера подходящия терапевт?“. Това не е лека задача. Има много терапевти и много видове терапия, което да ви разколебае. Основно вие се нуждаете да намерите някого, с когото да се чувствате непринудени. Дори на първия ви сеанс с терапевта трябва да се почувствате изслушани, сигурни, приети, а не съдени. Ако продължите да се чувствате неловко с нов терапевт след няколко сеанса, доверете се на интуицията си. Не приемайте, че нещо не е наред с вас или че това е съпротивата ви към промените. Терапията се основава на комбинация от уменията на терапевта и личната връзка между терапевта и пациента. Това е интимен и понякога труден процес. Следователно връзката с вашия терапевт е толкова важна за вашето израстване, колкото и неговите или нейните познания и техники. Не си губете времето, енергията и парите с терапевт, който не разбира вашите чувства и потребности.

Моите лични убеждения са, че терапията трябва да бъде активна, насочваща и ограничена във времето. Терапевтът би трябвало да ви осигури много обратна информация. Твърде много терапевти седят пасивно и общуват малко с клиентите си, най-вече със случайни „аха“ или „как се чувствате във връзка с това“. Терапевт, който активно ви насочва към конструктивна промяна на поведението, ще ви спести много време и пари. Не се страхувайте да го смените, ако е необходимо. Вие сте пациентът и сте изцяло в правото си да задавате въпроси и да получавате конкретни отговори. Най-важно, не се страхувайте да вярвате на инстинктите си.

За да ви помогна в процеса на избиране, ето няколко неща, за които трябва да внимавате:

• Терапевтът седи зад бюро, така че има голяма бариера между двама ви.

• Обещава да ви излекува за два или три часа срещу голяма сума пари.

• Терапевтът е мъж, който отделя много време да коментира вашата привлекателност и/или да ви разказва подробности от сексуалния си живот.

• Терапевтът е основно пасивен и необщителен, седи облегнат назад и кима без повече коментари.

• Терапевтът ви казва, че ще са необходими много години, за да ви помогне.

Не вярвам да е от значение полът на терапевта. Това, което е важно, е неговото отношение към мъжете и жените. Много психотерапевти и по-специално психиатри и психоаналитици все още се обучават по традиционния фройдистки модел, който определя жените като несъвършени, истерични и мазохистични. Терапевтът фройдист, независимо мъж или жена, често вижда своята работа с пациентката в това да й помогне да се настрои по-адекватно към „подходящата“ й роля. В този контекст следва, че жената е научена да бъде покорна, да „отглежда“ и да подкрепя своя партньор независимо от това, как той се държи. Ако тя има собствени амбиции, окачествяват я като болезнено амбициозна и мъжкарана. Изненадващо е, че този архаичен модел все още съществува в огромна част от терапевтичната практика.

Някои мъже терапевти показват силно пристрастие в полза на мъжете, когато работят с двойки или с пациентки жени. Тези терапевти вярват, че ако в дадени отношения има проблеми, те на първо място трябва да са по вина на жената. Чувала съм мъже терапевти да казват: „Взаимоотношенията не може да са толкова лоши, колкото тя казва. Може би тя обича лошото държание и затова го провокира“.

За съжаление мизогинистите са жизнени и добре поставени във всички професии, а психотерапията е получила повече, отколкото й се полага. Поради факта, че професията облича терапевта с мантията на власт и авторитет и има тенденцията да дублира връзката родител — дете, мъжът терапевт, който не е изяснил собственото си отношение към жените, може да проведе погрешна терапия. Това положение е особено опасно за жени, чието доверие вече е било ерозирано от мизогинистка връзка. Ако тя се сближи с мъж терапевт, който поддържа същото отрицателно отношение към жените както партньорът й, всички отрицателни мнения, които чува за себе си вкъщи се подсилват в офиса на терапевта й. Жизненоважно е вие да обърнете сериозно внимание на това, как вашият терапевт ви кара да се чувствате. Ако в негово присъствие се чувствате точно както с партньора ви, вие сте попаднали на погрешен човек! Ако чуете някоя от следните забележки от вашия терапевт, време е да го смените:

• Вашият съпруг се опитва да поддържа някакъв ред в семейството.

• Ако бяхте престанали да сте толкова егоцентрична и му бяхте дали повече подкрепа, нямаше да го разстройвате толкова много.

• Вие се държите като лошо момиче.

• Вие провокирате неговия гняв.

• Може би се наслаждавате на страданието.

• Това не е толкова важно. Всеки се нервира.

• Ако искате той да е по-мил, защо не се опитате да бъдете повече жена?

• Някога мислили ли сте, че изисквате твърде много?

• Кой мъж иска жена, която е в състезание с него?

Също така, внимавайте за следните етикети:

• Кастрираща;

• Мъжемелачка;

• Истерична;

• Властна;

• Деспотична.

Джаки ми каза, че първо отишла на терапия, когато деловите работи на Марк ги докарали до ръба на банкрута. Тя ми разказа за своя опит с мъж психиатър:

Той ми каза, че аз съм твърде истерична и деспотична и че никой мъж не иска такава жена. Освен това ако поставям под въпрос усета на мъжа си за бизнес, той ще ме напусне. Междувременно Марк губеше всичките ни пари. Щяхме да изгубим къщата поради сделките му и аз обезумявах. Обаждах се на този лекар и той ми казваше: „Вижте, ние знаем, че основната патология е у вас. Вие реагирате прекалено, вие контролирате твърде много. Сега бъдете добро момиче и го оставете на мира. Оставете го да взима решения“. А аз казвах: „Но той губи всичко. Всичко пропада“. И той повтаряше: „Патологията е у вас“. И после спря да отговаря на телефонните ми обаждания.

По никакъв начин не искам да внушавам, че всички мъже терапевти са мизогинисти или че се държат зле с пациентките. Обратно, много от моите колеги мъже са чувствителни, грижовни и проявяващи разбиране към проблемите, които имат жените в своите взаимоотношения. Винаги ще си спомням една група, която ръководехме заедно с един млад психиатър. Една жена беше много объркана от проблемите в десетгодишния си брак. Тя разказваше серия от инциденти, при които нейният съпруг е бил изключително жесток към нея и я тормозел психически. После питаше какво погрешно е направила. Моят колега отговори:

Вие сте била емоционално тормозена много коварно и всекидневно. Това не е предположение. Това не е мнение и не е въпрос на сексуална политика. Вие се срещате с това всеки ден. Вие сте психически здрава, освен че не сте се научили как да се защитавате.

Поради това, че тази жена беше приела вътрешно толкова много от отрицателните мнения на съпруга си, за нея беше изключително важно да бъде утвърдена от друг мъж. Видях огромното облекчение и благодарност по нейното лице. Тя усещаше, че някой истински я е чул — може би за първи път от много години.

Терапията с някого, който ви цени и уважава, е чудесен дар, от който можете да се ползвате. Трябва да сте сигурна, че сте толкова внимателна при избора на консултант, колкото бихте били при избора на лекар за вашите деца. Погрешно избраният терапевт може да ви нанесе повече вреда, отколкото полза.

Глава петнайсета
Да знаем кога да напуснем

Джаки приложи на практика всички техники и стратегии, които й бях предложила: тя определи границите, работи върху емоционалното си израстване и дори накара Марк да дойде на терапия с нея. За съжаление нейните усилия не постигнаха нищо за подобряване на брака й. Всъщност положението се влоши. Марк усети, че губи контрол върху нея и децата, така че ескалира своето наказващо поведение към тях. С ожесточаването на словесните му атаки, спокойните и очароващи периоди станаха по-кратки и по-редки.

Джаки все още се надявала, че ще се случи нещо, което ще накара Марк да се промени. В някои моменти старата й любов към него я заливала отново и след десетгодишен брак тя се чувствала силно емоционално обвързана с Марк. Но все повече и повече била изправена пред факта, че само когато тя и децата й изцяло се подчинявали на безсмислените изисквания на Марк, било възможно да се поддържа мир.

Точката на скъсване

Във връзката с мизогинист, за да се достигне до момента, когато жената иска да го напусне, трябва да има точка на скъсване. Не е задължително това да е моментът, когато взаимоотношенията се прекратяват, а по-скоро — когато жената вижда партньора си в различна светлина, дори и за кратко време. Този момент може да се появи много преди действителната раздяла. Възможно е да е значителна случка, но обикновено е последното действие.

Всяка жена има различна търпимост и следователно различно време, когато желае да скъса. Няма начин да се предвиди кога ще дойде този момент, който окончателно тласка проблемната връзка отвъд ръба. За Джаки това бил досаден епизод с нейния син юноша. Този епизод променил начина, по който тя гледала на Марк.

Синът ми беше извършил някакво „углавно престъпление“, като да забрави да си оправи леглото. Марк беше фанатик по отношение на реда в къщата, така че никога не му трябваше много, за да избухне. Изглежда, че променяше начина, по който наказваше Грег за всяко нарушение на шантавите му правила. Този път каза на Грег, че трябва да обиколи тичешком квартала, държейки метла над главата си. Грег сега е на четиринайсет години и започва все повече да отстоява себе си. Той каза на Марк, че няма да направи това. Марк побесня и започна да го ругае: „Ти, пъпчив малък хуйчо. Когато ти кажа да скачаш, единственият отговор, който искам да чуя от теб е — колко високо“. В този момент аз погледнах Марк и той наистина ми се видя грозен. Видях колко безумен и жесток беше и осъзнах, че вече не искам да бъда с този мъж. Естествено, не исках децата ми да са подложени на този тормоз повече. Нещо в мен се счупи. Знаех, че беше началото на края.

Джаки си беше затваряла очите, извинявала се или поемала вината за безумното отношение на Марк към нея и към децата й в продължение на много години. В момента на скъсване тя ясно осъзнала, че Марк все още има значение за нея, но ако тя и децата останат с него, ще направи лош избор за всички тях и животът им ще бъде нещастен.

За Джаки осъзнаването, че връзката трябва да приключи, дойде сравнително скоро след момента на скъсване. Голяма част от нейната любов към Марк вече беше погубена и тя знаеше, че няма връщане назад. За други жени обаче, решението да сложат край на връзката си с мизогинист може да отнеме значително по-дълго време. Тези жени се разкъсват между дълбокото оскърбление от партньорите си и поглъщащата ги нужда да се придържат към връзката, без значение как тя ги унижава.

Решението за прекратяване на една интимна връзка никога не може да се вземе лесно. Винаги има съжаление и самообвинение. Дори след като осъзнаят, че взаимоотношенията им са разрушителни, много жени все още вярват, че решението да напуснат е погрешно и знак за провал от тяхна страна. Истината е: погрешно е да се приемат жестокостта, тормозът и нещастието. Много по-голям провал е да се приема една разрушителна връзка, отколкото да намерите куража да я прекъснете. Ако сте направили всичко възможно, опитвайки се да промените връзката, и нищо не се е получило или променило, тогава е погрешно оставането, когато знаете колко нещастна ви прави то. Няма нищо свято в лошия брак.

Решение да напуснете партньора си

Напълно разбирам огромния смут и болка, свързани с взимането на толкова важно в живота ви решение. Това, което съм видяла и което знам от личния си опит, е, че периодът, през който се взима това решение, може да е труден за вас. Искам да ви уверя, че вашите болезнени и противоречиви чувства са нормални и уместни, и че вие ще успеете да ги преживеете, независимо от това колко са интензивни.

Често карам пациентките си да мислят за този период като за времето след сериозна хирургическа операция: чувствате раната и болката от нея за известно време, но тя се лекува. Връзката, за която знаете, че е разрушителна за вас, може да е много по-болезнена в дългосрочен аспект, отколкото временната болка от напускането, защото разрушителната връзка е като отворена рана — тя продължава да загноява, без никога да се излекува.

Страх от раздялата при отношения на зависимост

Колкото по-злобно и тиранично е било поведението на мизогиниста, толкова по-вероятно е жената да се чувства силно обвързана с него. Колкото повече тя се е отказвала от самоувереността си и от вярата в своите способности, толкова по-трудно ще й бъде да си представи, че е сама. Тя може дори да е убедена, че не може да оцелее без него. Джаки беше подвластна на страха да напусне Марк, след като разбра, че няма начин да спаси брака си. Най-лошият й страх беше, че ще завърши сама в малък апартамент без прозорци, с електрически котлон. Въпреки че тази фантазия нямаше реални предпоставки в живота на Джаки, тя беше толкова страшна за нея, че предотвратяваше вземането на окончателно решение да напусне Марк.

Страхът, който жените изразяват най-често, е паниката от вечна самота. Това не е паниката за приятели или други хора в живота им, а специално за това, дали ще си намерят друг партньор. Много жени се страхуват, че ако напуснат партньора си мизогинист, с техния романтичен и сексуален живот е свършено.

Жена, която чувства този ужас, вероятно мисли, че единственото разрешение е да намери друг мъж, който да запълни нейната празнота и да я спаси от самотата. Въпреки че всяка пословица като да не скачаш от тигана в огъня може да е вярна, то жените не я разбират, когато решат да се разделят с партньора си.

Виждала съм същия ужас при работата ми с наркомани. Ако попитате някой пристрастен, който е решил да спре с наркотиците, с какво смята да ги замени, той се плаши, защото има ограничен избор от неща, които го карат да се чувства добре. Обаче, след като не е взимал наркотици шест месеца, той ще има предвид много възможности, за които преди дори не е знаел, че съществуват.

Ако сте се пристрастили към партньор мизогинист, вие нямате по-широк кръгозор от този на наркомана. Вашето решение за справяне с паниката от самотата вероятно е друг мъж. Обаче както изходът за наркомана не е друг наркотик, решението за вас не е друг партньор. Необходимо е първо да се „прочистите“. Шест месеца след като е приключила връзката ви с мизогинист, ще се почувствате изцяло различен човек и ще видите нова перспектива в живота си. Само след като тази връзка е приключила, ще станат ясни вашите възможности. Казвам на жените да мислят за този период на паника като „симптоми на въздържане“ и че страхът от това да сте без приятел, е като да нямаш друг наркотик, за да ги накарам да се чувстват добре. Това болезнено време е емоционална метаморфоза. Веднъж завършило и след като „наркотикът“ е извън ежедневието ви, ще сте по-силни и ще видите много повече възможности за вас, отколкото можете да предвидите сега.

Справяне със страховете ви от раздялата

Деформираната представа на Джаки за бъдещето й без Марк идва от миналото й като малко момиченце. Отчаяният й страх от това да е завинаги сама и нещастна, произлиза от старите й чувства, че е уязвима, безпомощна и необичана. Всъщност тя имаше хубава работа, вероятно щеше да може да поддържа дома си и имаше способността лесно да се сприятелява. Въпреки това нейните отчаяни страхове съществуваха.

Отчаяните страхове рисуват катастрофални картини, които изобразяват света и бъдещето в мрачни и зловещи краски. Отчаянието обикновено се изразява с крайни думи като никога, винаги и не мога. Ето някои от отчаяните страхове, които често чувам от жените, които решават да прекратят връзката си с мизогинист:

Отчаяни страхове:

• Никога няма да намеря някой друг, който да ме обича.

• Не мога да се справя без мъж.

• Ще бъда сама завинаги, а да бъдеш сам е най-ужасното нещо на света.

• Никога няма да имам друг приятел.

• Не мога да се оправям с децата сама.

• Никога няма да мога да си намеря работа.

• Никога няма да мога да издържам себе си и/или децата.

• Всички ще ме гледат като провалила се, заради края на връзката.

• Твърде стара съм да привлека друг мъж.

• Той ще ме унищожи, ако се опитам да го напусна.

Някои жени изпитват паника повече от перспективата да няма любов и секс в живота им, докато други повече се плашат от безпаричие и липса на работа. Жените често се затрудняват, защото не са способни да отделят практическите си проблеми от отчаяните страхове. Очевидно има реални, практически проблеми, които са свързани с приключването на една връзка. Тези практически страхове идват от реалната несигурност по отношение на финансите, пазара на работна ръка, трудностите по отглеждане на децата самостоятелно, промените в социалния живот и безпокойство за това, какво може да направи партньорът ви, ако го напуснете. Все пак практическите страхове, за разлика от отчаяните страхове, се изразяват с изрази като: „Ще бъде тежко да…“ и „Ще бъде трудно да…“.

Каквито и да са безпокойствата ви, трябва да намалите отчаяните си страхове, преди да можете да ги управлявате и да започнете да правите планове за решаване на реалните проблеми, пред които ще се изправите.

Превръщане на отчаяните страхове в разрешими проблеми

За да си помогнете и да превърнете вашата паника в планове за бъдещето, върнете се към Глава девета, в която научихте как да разделяте вашите мисли от вашите чувства. Там видяхте, че чувствата идват от мислите и че веднъж научили как да променяте мислите, които водят до лоши чувства, вие автоматично променяте и чувствата. Тази същата техника може да се приложи за промяна на отчаяния страх в решим проблем. Когато промените мисълта „Той ще ме унищожи, ако се опитам да го напусна и аз никога не мога да го победя“ на „Аз зная, че той ще бъде труден противник, но ще привлека най-добрите хора в моя екип и ще се боря за това, което по право ми се полага“, бедствието се превръща в управляем проблем.

По-долу съм представила по двойки много често срещани отчаяни (песимистични) мисли и съответните управляеми (оптимистични) мисли, изразени като реални възможни действия за конкретно справяне с проблема:

Песимистични мисли

1. Аз ще бъда винаги сама, а да бъда сама е най-ужасното нещо на света за мен.

Оптимистични мисли

Знам, че ще имам известен самотен период, но ще намеря начин да въведа хора в живота си. Ще се обадя пак на стари приятели и ще си създам нови.

Песимистични мисли

2. Никога няма да срещна друг мъж.

Оптимистични мисли

Не зная какво ми готви животът, но и никой не знае. Може да мине време, но аз имам шанс да срещна някого, когато се чувствам по-уверена в себе си. Първо, ще се насладя на свободата си.

Песимистични мисли

3. Никога няма да обичам друг по начина, по който обичам него.

Оптимистични мисли

Може да ги няма тези бурни полети и спадове отново, но те ми причиниха толкова удоволствие, колкото и болка. Може би следващият път ще имам по-стабилна и с повече обич, макар и по-малко експлозивна връзка.

Песимистични мисли

4. Хората ще гледат на мен като на неудачник, ако прекратя връзката.

Оптимистични мисли

Някои хора могат да гледат на мен като на неудачник, но аз правя най-доброто за моите интереси. Мога да преживея и без нечие одобрение.

Песимистични мисли

5. Никога няма да мога да издържам себе си и/или децата.

Оптимистични мисли

Парите вероятно ще са малко и може би ще трябва да понижим стандарта си на живот, но ще се справим.

Песимистични мисли

6. Никога няма да мога да си намеря работа.

Оптимистични мисли

Мога да не открия най-добрата работа на света веднага, но знам, че мога да намеря нещо, защото искам да работя.

Песимистични мисли

7. Ще се съсипя, ако трябва да работя и да отглеждам децата в същото време.

Оптимистични мисли

Няма да е лесно с всички тези отговорности, които ще имам, но много други жени го правят и аз ще направя всичко по силите си.

Песимистични мисли

8. Той ще ми отнеме децата.

Оптимистични мисли

Може да се опита да вземе попечителство, но шансът му е малък. Аз съм добра майка и ще се боря за тях.

Песимистични мисли

9. Не мога да се справя без него. Не мога дори да изчисля една сметка.

Оптимистични мисли

Била съм безпомощна за много неща досега и има много да уча за практическите проблеми, но очаквам да се справя с практическите страни на живота. Веднъж като успея, не е необходимо да търпя някой, който ме потиска, дава неохотно всяка стотинка, за да ме издържа.

Песимистични мисли

10. Ще загубя всичките си приятели, защото тези, които имаме сега, няма да искат да се виждаме, след като той и аз вече не сме двойка.

Оптимистични мисли

Социалният ми живот вероятно ще се промени и може да изгубя някои от приятелите, които имаме сега, но очаквам да намеря нови, които ще ме приемат като личност, а не като негова принадлежност.

Забележете, че управляемите мисли не само преформулират отчаяните мисли по такъв начин, че ги правят по-малко ужасяващи, но това преформулиране дава някои решения и нови възприятия. Съставете подобен списък на вашите страхове във вашата конкретна ситуация, след това ги преработете с ваши собствени думи, докато отчаяните ви мисли станат управляеми проблеми, за които можете да намерите решения.

Всеки път, когато вълна от паника започне да ви залива, връщайте се към този списък. Разгледайте страховете си и решенията на проблемите. С течение на времето, когато откриете колко силни и компетентни всъщност сте, страшните мисли ще станат по-отдалечени. Изпълнението на това упражнение няма да премахне всичките ви страхове, но превръщайки ги в разрешими проблеми, може сигурно да намали до известна степен ужаса от непознатото.

Да не чувстваш вина, когато напускаш някого

Страхът, който жената изпитва при решението да напусне партньора си, често се придружава от огромно чувство на вина поради прекратяването на връзката.

Чувството за вина, когато изоставяш някого

Розалинд се чувстваше толкова виновна, че напуска Джим, че й беше трудно да продължи живота. По времето, когато живели заедно, някога процъфтяващият бизнес на Розалинд с антикварни предмети банкрутирал, но Джим все още не искал или не можел да се задържи на каквато и да е стабилна работа. Той пиел много и бил доста жесток към Розалинд, нападайки я за нейната привлекателност като жена и заради разочарованието си от влошеното им финансово положение. След четири години между тях на практика нямало сексуален или физически контакт. Когато Розалинд се опитвала да обсъди безотговорното поведение на Джим, той провокирал скандал и я напускал за няколко дни. Тези раздели били агония за Розалинд.

Поне десетина пъти Розалинд била сигурна, че Джим я е напуснал за добро. Тя преминавала през мъченията на скъсването само за да се върне и да започне целия цикъл отново. Точката на скъсване дошла при дребен инцидент за пари. Тя обясни:

Той ме чакаше да направя сцена за парите, така че да може да демонстрира отново безотговорното си поведение. Аз знаех какво преследваше. Той имаше някакви пари в брой, които бях взела от магазина и бяха предназначени за бакалията, но когато влязох, видях, че той е с нови маратонки. Аз казах: „Откъде намери маратонките?“, той отговори: „Купих ги от разпродажба. Бяха само петдесет долара“. Аз попитах: „Откъде взе петдесет долара да харчиш за обувки?“. И това беше, което му трябваше. Той изгуби самообладание. Каза, че съм повишила тон и съм загубила контрол, и че му е писнало от това. Заяви, че ако не може да прави каквото си иска, ще напусне. Бях толкова отвратена от него, че казах: „Добре. Събирай си багажа и се махай“. Но в момента, в който вратата се затвори зад него аз знаех, че ако се върне ще го приема отново. Знаех, че няма къде да отиде. Не мога да го изоставя, като знам колко му е трудно да си намери работа. Няма да съм още една жена в живота му, която не е останала до него, когато е станало трудно. Чувствах се твърде виновна да го направя.

Вината на Розалинд за въображаемото изоставяне на Джим беше толкова голяма, че тя продължи да му позволява да я влачи надолу. Беше го спасявала толкова често и за толкова дълго, че беше започнала да вярва, че е длъжна да се грижи за него.

Взаимоотношенията на Розалинд с Джим наподобяваха тези между майка и безотговорно дете. Тя объркваше понятието да бъде необходима с това да бъде обичана. Беше важно да разбере, че спасявайки Джим, няма да промени отношенията им. Нестабилните, безотговорни хора не могат да бъдат спасявани; те продължават да се провалят отново и отново, и в повечето случаи мразят своите спасители за това, че ги карат да се чувстват по-слаби.

Джим вярваше, че продължава да контролира положението с Розалинд само ако може да я напуска, когато пожелае. Всеки път когато провокирал скандал и раздяла, той си създавал илюзията за своята сила в отношенията, докато на практика живеел като зависимо дете.

Когато Розалинд започна да приема факта, че Джим няма да се промени, тя трябваше да реши дали нейната вина за напускането му е по-непоносима от болката, която й причинява. За да й помогна да прозре факта, че нейната отдаденост и грижовност е продиктувана не от любов, а от чувство за вина. Помолих я да направи списък на причините, поради които иска да остане с Джим.

Защо искам да остана:

• Той има нужда от мен.

• Аз го обичам.

• Не мога да понеса да го унижа.

• Не мога да имам друга връзка.

• Не мога да го напусна сега.

• Не искам да съм сама отново.

• Това е все пак по-добре от нищо.

• Никой, който изглежда добре, не ще се заинтересува отново от мен на моята възраст.

• Когато се разбираме, наистина е страхотно.

• Той не може да се справи без мен.

Розалинд започна да разбира, че малко от нейните причини, които определят желанието й да остане с Джим, имат нещо общо с качеството на тяхната връзка.

Докато се бореше с решението да го напусне, аз й предложих да подсили решителността и да напише списък с причините поради които желае да го напусне.

Защо искам да напусна:

• Той ме кара да се чувствам ужасно.

• Нищо, което правя, не е достатъчно добро за него.

• Изглежда не мога да давам достатъчно, за да е доволен.

• Той няма желание за секс.

• Той е финансово безотговорен.

• Той разби моя бизнес и моята делова репутация.

• Той не приема помощ и не поема отговорност за никой от проблемите си.

• Той ме обижда и унижава пред други хора.

• Той говори със сарказъм за тялото ми и за възрастта ми.

• Започвам да го мразя.

Розалинд накрая беше в състояние да осъзнае, че голяма част от нейната вина произлиза от неуместното й чувство на отговорност да се грижи за Джим и да управлява живота му вместо него. Изтъкнах, че колкото по-дълго продължава да подхранва потребността на Джим да се грижат за него, толкова по-дълго тя отлага времето, когато той трябва да се грижи за себе си.

Двата списъка помогнаха на Розалинд да види, че любовта й към Джим е жестоко увредена от лошото му поведение. Единственото време, когато тя се чувстваше добре във връзката, беше когато го спасява и когато му е необходима.

Ние всички премисляме нашите решения в съзнанието си, но съставянето на списъци като тези на Розалинд могат да изложат предимствата и недостатъците много ясно за вас. Розалинд разбра, че няма смисъл да остане с Джим. Тя знаеше, че ще й бъде трудно да не приеме обратно Джим, когато той неизбежно се върне, но намери сили да го направи, след като беше разбрала, че вече има твърде малко неща, които ги свързват.

Вина за това, че той се е грижил за вас

Когато Джеф не отвърна на нито едно от усилията на Нанси да промени себе си и връзката им, тя започна да мисли сериозно да го напусне. Чувството й за вина взе различна форма от тази на Розалинд. Джеф беше отговорен, компетентен адвокат, който живееше чудесно и беше доста уважаван в професията си. Нанси чувстваше вина за раздялата си с него, защото през четирите години на брака Джеф беше поел целия финансов товар. Тя ми каза:

Знам, че би трябвало да го напусна, защото съм толкова нещастна с него. Гледам се в огледалото и не мога да повярвам какво се е случило с мен през тези четири години. Но все още чувствам, че нямам право да си отида, защото той направи толкова много за мен. Спомням си чудесните дни, които сме прекарвали заедно на почивка. Но когато си припомня колко много пъти ме е унизявал пред хората и колко е стиснат, и егоистичен и сексуално садистичен, аз отново се ядосвам. Знам, че той ме обича. Започвам да мисля, че може би не съм се опитала достатъчно, за да потръгнат нещата.

Реакцията на Нанси беше типична за тези, които чувам от жени, за които „са се грижили“. За много жени тези грижи означават, че имат специален дълг към техните партньори.

Обясних на Нанси, че да си лоялен не означава да приемаш малтретиране или липса на уважение към чувствата ти. Аз изтъкнах също така, че като партньорка в брака е положила много усилия да направи Джеф щастлив и да му осигури дома и социалния живот, който той иска. Веднъж видяла, че вината й за раздялата е нереалистична, за нея стана по-лесно да вземе решението да го напусне.

Вина пред децата

За жените с деца съществува допълнителен товар, допълнителна вина. Ето някои от нещата, които чувам от майки, които са пред раздяла или развод:

• Как мога да огорча децата си? Те имат нужда от своя баща.

• Не мога да го лиша от неговите деца.

• Децата ще пострадат от развода. Всеки знае колко тежък е разводът за децата.

• Моите родители са разведени и съм се заклела никога да не причинявам това на децата си.

• Нямам право да разбивам семейството ни, само защото аз съм нещастна.

Тези безпокойства са разбираеми, но много от тях се основават на фалшиви възгледи. Няма свидетелства, че децата имат нужда от двама родители, за да израснат като здрави и зрели хора. Но има много доказателства, че децата, израснали в среда с напрежение, конфликти и малтретиране, или повтарят това поведение като възрастни, или стават отчуждени и депресирани, и заемат ролята на жертвата. Разводите са трудни за всички, но децата могат и успяват да го преживеят, при положение че имат съветите и присъствието на един обичащ ги родител. Децата живеят и растат много по-спокойни в дом, където няма тормоз и малтретиране спрямо вас и тях.

Вина пред семейството и приятелите

Макар решението за развод или приключване на връзката да е лично, приятелите и/или членовете на семейството могат да увеличат вината на жената за нейното решение, като се опитват да я накарат да промени намерението си и да не се разделя с партньора си. Когато взимате решение за раздяла, ще се нуждаете от всичкия си кураж, за да устоите на атаката на добронамерени съветници. Може да ви помогне мисълта, че членовете на семейството често имат силни философски или лични причини да ви обезкуражават. Възможно е тези причини да имат много малко общо с това, какво е най-доброто за вас и вашите деца. Членовете на семейството могат да виждат във вашето решение за прекратяване на брака неблагоприятно отражение върху себе си. Може да чуете фрази като: „Никога преди не е имало развод в това семейство“; „Баща ти и аз го издържахме. Ти защо да не можеш?“ или „Не може да е толкова лошо, колкото казваш. В края на краищата той не те бие“.

Аз давам на моите пациентки специални средства за справяне с този вид намеса. Неотбранителни, самозащитни отговори могат да помогнат на жената да се предпази от вината, създадена от неодобрението на другите хора. Ето някои фрази, които бихте могли да използвате, за да отстоявате себе си, когато семейството или приятелите станат съдници и критици:

• Съжалявам, че се чувствате по този начин, но това е мое решение, което трябва да взема сама.

• Знам, че никога не е имало развод в семейството, но не мога да позволя това да ми влияе.

• Знам, че вие сте го издържали, но аз не избирам да правя това.

• Искам вашата подкрепа и разбиране, а не вашия съвет.

• Благодаря за вашата загриженост, но не желая да обсъждаме това.

• Този въпрос е извън темата.

• Не правя това, за да ви наскърбя. Правя го заради себе си.

• Престани да се укоряваш и да укоряваш мен.

Реакциите на семейството и приятелите могат да бъдат крайни — от подкрепа до пълно неодобрение. Обаче колкото по-силна ставате и колкото повече отстоявате вашата теза, толкова по-малко ще бъдете манипулирана от реакциите на семейството и приятелите спрямо вас.

Много са причините членовете на семейството да се безпокоят. Когато натискът им ви застигне, припомнете си, че те не са живели вашия живот или чувствали вашите чувства.

Добронамерените приятели могат също да застанат срещу вас, когато се нуждаете от пълна подкрепа. Семейните приятели могат да се страхуват да ви изгубят двамата като социална единица. Те също могат да се безпокоят, че ще ги ангажирате със своите проблеми. Помнете, че дори и да са добронамерени, те не са на ваше място.

Подходящото чувство за вина служи да предпази повечето от нас от извършването на вредни антисоциални действия. Естествено този вид вина е необходим на обществото, за да просъществува. Но вината, която много жени чувстват, когато напускат партньора мизогинист, има малко общо с „престъпленията“, които може да са извършили. По-голямата част от тази вина идва от разместеното чувство на отговорност за поведението на други хора, от интензивната потребност за одобрението на останалите и от желанието да се поставим на последно място. В този контекст вината става психологическа верига. Единствената цел, която тя обслужва, е сериозно да намали способността на жената да напусне разрушителна връзка и да се грижи за себе си.

Подгответе се за реакциите на вашия партньор

Както видяхме, мизогинистът се нуждае да контролира на всяка цена, но зад тази фасада се крие страхът да не бъде оставен. Когато обектът на неговата зависимост заплашва да се оттегли, всичките му стари страхове се раздвижват. Поради тази причина вашите опити да го напуснете вероятно ще срещнат значителна съпротива. Когато е заплашен, той може да разкрие поведение, което никога преди не сте виждали. И колкото по-добре сте подготвена за реакциите на вашия партньор, толкова по-добре ще можете да се справите с чувството за вина и със страховете, които неговите реакции е вероятно да породят.

Той може да ви накара да го съжалите

Точката на скъсване за Нанси дойде, когато тя и Джеф били на дългоочакваната екскурзия в Европа. На първия сеанс след тяхното завръщане тя съобщи:

Знаеш колко много очаквах това пътуване, но то се превърна в кошмар. Той ме унижаваше, крещеше ми на публични места, постоянно ме оставяше без пари и ме обвиняваше за всичко, което не вървеше добре, включително за закъсненията на полетите и загубения багаж. Той беше чудовище. Веднъж изхвърча бесен от един ресторант, оставяйки ме без цент, и аз не можех да платя сметката. Трябваше да стоя там като лошо дете и да го чакам да се върне и да плати сметката, за да мога да си тръгна. Пътуването подсили всичко, което не вървеше в брака. Той ме третираше като свръхбагаж навсякъде, където и да отидехме. Когато пътувахме обратно, аз вече бях решила да го напусна. В самолета на път за дома му казах, че искам развод. Толкова му бях ядосана, че след като казах това, повече не му продумах. Оставих го да си седи и размишлява през целия път обратно до Лос Анджелис. В момента, в който влязохме вкъщи, той започна да се моли и да ми се извинява. Каза, че не знаел защо се е държал по този начин. Но аз казах, че това не е хубаво. Няма да търпя повече никакви унизителни сцени и няма да бъда повече третирана по същия начин и това е. Тогава той рухна. Започна да плаче и да подсмърча като малко момченце. Не можех да повярвам. Той плачеше и плачеше, и ми каза, че ме обича и че не може да живее без мен. Каза, че ще направи всичко на света заради мен, само и само да не го напусна. Беше толкова искрено разкаян, че аз се огънах и го съжалих. Сега не зная какво да правя.

Не е необичайно за мъж като Джеф да не се отнася сериозно със съпругата си, докато тя не го заплаши да го напусне. Понякога това може да е моментът на истината за дадена връзка. Във всеки случай Нанси решила да даде шанс на Джеф и го оправдала поради липса на доказателства.

Моята тревога беше, че Джеф, който не гледаше положително на промените, настъпили в самочувствието и поведението на Нанси, знаеше само един начин да се държи в брака. Преди да може да я третира различно, той трябваше да научи нови отговори и нов начин на държание. Все още Нанси вярваше, че неговите обещания в последната минута ще бъдат последвани от значителни промени в поведението му към нея.

Бракът им се запазил спокоен за няколко седмици след връщането им, но Джеф не изпълнил обещанието си да отиде на консултация. Вместо това той убедил Нанси, че няма нужда от външна помощ, защото „виж колко добре може да бъде между нас и без това“. Веднъж започнал отново да се чувства в безопасност и успокоен, че няма да я загуби, Джеф възобновил предишното си поведение. Нанси била силно разочарована. В този момент решението й да го напусне станало окончателно.

Дори най-жестокият и затормозяващ мизогинист може да ви накара да го съжалите, когато се почувства заплашен от изоставяне. Той може да плаче, да се моли и дори да рухне. Може да се извинява и да обещава да бъде по-добър. Може да ви припомни всички чудесни моменти, които сте имали и колко много ви обича и как се нуждае от вас. Всички тези реакции от негова страна могат да ви заблудят.

Жизненоважният въпрос, които трябва да си зададете, преди да промените мнението си за напускане на връзката, е дали тези извинения и обещания някога са били последвани от устойчива промяна на поведението?

Той може да стане саморазрушителен

Някои мизогинисти стават саморазрушителни, когато се почувстват заплашени с изоставяне. Това е особено вярно за тези, които са били алкохолици, наркомани или са имали епизоди на депресия. Една жена може да започне да се страхува, че ако напусне партньора си, той няма да оцелее. Той може да подклажда тази идея и да се опитва да я убеди, че тя трябва да остане, за да го предпазва от самия него.

Една моя клиентка, чийто съпруг злоупотребявал с алкохол, реши да напусне брака си след осем години малтретиране. Вечерта, когато казала на съпруга си, че иска развод, той се напил много и направил тежка автомобилна катастрофа. Тя видяла, че той се опитва да я задържи, като стане толкова безпомощен и достоен за съжаление, че тя да остане и да се грижи за него. Когато разбрал, че тя няма да остане, започнал да я заплашва със самоубийство. В този момент аз я посъветвах да включи колкото може повече членове на семейството му и негови приятели, които да му бъдат опора по време на развода и да се чувства по-малко изолиран и отчаян. С тяхна помощ постепенно кризата преминала.

Няма начин да се предвиди дали вашият партньор ще осъществи заплахите си да се нарани, или да се самоубие. Очевидно хората понякога правят тези неща. Но ако останете с него не е гаранция, че можете да го опазите от самия него. И ако останете по тези причини, на практика това гарантира, че вашият партньор ще използва тази форма на емоционално изнудване винаги, когато се почувства заплашен от изоставяне.

Съществуват много достъпни начини за постигане на душевно здраве и терапия, за да се помогне на мъж, който е саморазрушителен или нестабилен. Ако той избере да не ползва никое от тези средства и вместо това разчита изцяло на вас за емоционалната си сигурност, вие трябва да изясните за себе си реалните граници на вашата отговорност към него. Ако той продължи със своето саморазрушително поведение и вие сте направили всичко възможно да му помогнете да намери други източници на подкрепа и помощ, вече е време да разберете, че саморазрушителността е неговият окончателен избор.

Той може да ви заплашва

Ако вашият партньор вижда решението ви за раздяла като предателство, както е с много мизогинисти, той може да стане отмъстителен и да се опита да ви „хване“.

Сферите, които вашият партньор контролира най-здраво във взаимоотношенията ви, ще бъдат вероятно тези, в които той ще бъде най-отмъстителен.

Ако той винаги е държал твърд контрол върху парите, може да заплаши да оттегли цялата финансова подкрепа. Колкото повече зависите финансово от него, толкова повече тежест ще имат неговите заплахи. Той може да заплаши да вземе всички кредитни карти, да закрие банковите сметки и да ви убеди, че има властта да ви съсипе.

Ако вашият партньор знае, че сте уязвима по отношение на децата, може да използва попечителството като заплаха срещу вас. Може да ви каже, че ако вие сте човекът, който иска да си ходи, тогава напускайте. Той и децата няма да ходят никъде.

Ако се страхувате, че вашият партньор може да осъществи заплахите си срещу вас, от съществено значение е да намерите компетентен правен съвет. Проучвайки точно какви са законните ви права по отношение на парите, имота и попечителството, ще се защитите най-добре от неговите заплахи.

Не играйте ролята на жертва и не оставяйте важни решения за партньора си, защото се чувствате виновна заради това, че го напускате. Има шанс много от заплахите му да са кухи. Спомнете си, той е тиранин, а често когато се противопоставиш на тиранин, той отстъпва. Ще бъдете много по-малко уплашена от него, ако знаете законните си права.

Предупреждение

Ако вашият партньор заплашва с физическо насилие вас или децата ви, аз настоявам да сте предпазлива и да намерите сигурно място, където да отидете, докато правната страна на разделянето ви се уреди. Раздялата е окончателната стресова проверка за мизогиниста. Не мога да го изразя достатъчно силно: мъж, който не е упражнявал насилие преди, може да започне в този момент.

Планиране на бъдещето

Когато решите да напуснете дадена връзка, вие се изправяте пред редица несигурности за бъдещето. Колкото повече знаете за това къде отивате и как ще стигнете там, толкова по-малко ще се страхувате.

Всяко жизнено решение се взема по-лесно, ако вие първо планирате. Плановете придават ред и структура на това, което иначе може да изглежда като хаос, и ви дават пътна карта за бъдещето.

Всяка жена, в зависимост от положението, възрастта и опита си, ще има свой собствен тип план. Нанси не е работила извън дома си повече от четири години, когато решава да напусне Джеф. През тези години тя вече се чувства несигурна на трудовия пазар и се съмнява в способностите си да се изяви там, а външният й вид се е променил така драстично, че връщането в модата й изглежда нереално. Тя знаеше също, че Джеф ще се бори яростно за парите и имота. Поради това, че е адвокат, той щеше да бъде особено труден опонент.

Първото нещо, което Нанси трябваше да направи, беше да се консултира с адвокат, за да научи какво може да очаква, когато действително подаде молба за развод. Но тя се страхуваше да го направи, защото Джеф проверяваше всичко, което тя харчеше и можеше да открие, че е била при адвокат. По мое предложение Нанси намери адвокат по разводите, който не взе хонорар за първоначалната консултация.

Понеже Джеф беше много потаен за парите, Нанси не знаеше колко пари имат в действителност. Следователно следващата й стъпка беше да състави план със своя адвокат, който да защити всички нейни финансови интереси, докато стане в състояние да се издържа самостоятелно, така че да не бъде изцяло зависима от евентуалното уреждане на развода.

Нанси беше раздвоена за кариерата си. Нейните умения и предишен опит й даваха възможност да върши много неща, но тя имаше нужда от точна цел, към която да се стреми. Предложих й да направи списък на професиите, които я интересуват, включвайки обучението, уменията, плюсовете и минусите на всяка една от тях.

Ако мислите да сменяте работата си или да започвате работа за първи път, този списък може да ви помогне да видите силните и слабите си страни, предпочитанията и неодобренията си, и обучението, което ви е необходимо. Нанси видя, че работата на пътуващ търговец има най-много плюсове. Единствените й проблеми бяха, че ще трябва време за обучение и ще има първоначални финансови разходи. Тя имаше малка спестовна сметка останала от времето, когато работеше. Сега тя реши да я използва за тази цел.

Веднага след като взе решението си, Нанси започна да се страхува, че Джеф няма да я „пусне“ да завърши курса за пътуващи търговци. Аз посочих, че съпротивата му ще намалее, когато види колко е решителна и ще се успокои, когато разбере, че тя сама ще си плати обучението. За изненада на Нанси обаче, Джеф едва забеляза, че е започнала нещо ново в живота си.

Другата главна грижа на Нанси беше, че не е честна към Джеф за дългосрочните си планове. Тя започна да гледа на нас двете като на конспираторки, които заговорничат зад гърба на Джеф.

Нанси: Всъщност не го ли лъжа защо ходя на училище?

Сюзън: Какво щеше да стане, ако не беше задържала тази информация?

Нанси: Той ще включи цялата правна машина срещу мен. Вероятно ще отреже всички пари и дори може да ме изрита от дома.

Сюзън: Това не е ли твърде висока цена за честността?

Очевидно честността е желателна, когато отношенията са с партньор, който действа от позицията на добра воля и е грижовен, но Нанси общуваше с мъж, който можеше да стане отмъстителен и злобен. Джеф със сигурност беше по-загрижен да не загуби контрол върху нея, отколкото за нейните желания или чувства.

Задържането на информация от женомразеца, който е избухлив, непредвидим и отмъстителен, е стратегия за оцеляване. Мизогинистите не се държат разумно или справедливо със своите партньорки. Следователно изключително важно е да правите всичко, което трябва, за да се защитите. Може да се наложи да задържите информация. Няма нищо благородно в това да си честна, когато знаеш, че ще бъдеш малтретирана.

Вашите планове могат да включват жилище, грижа за децата, или как да се преборите със самотата и изолацията. Съставянето на списък с вашите цели и планове и начинът да ги постигнете може да ви помогне да намалите страха от неизвестното.

Времевата рамка на плановете може много да се различава в зависимост от обстоятелствата, пред които е изправена жената. Една моя пациентка реши, че ще се разведе със съпруга си, когато най-малкото дете завърши гимназия. Тя искаше да изчака двете години, защото знаеше колко разрушителен ще бъде разводът за цялото семейство, особено за най-малката дъщеря. Други жени, като Джаки и Розалинд, могат да напуснат своите партньори когато пожелаят. В тези случаи плановете за бъдещето се съсредоточават предимно върху начините да се справи със самотата.

Много жени смятат, че съставянето на планове за бъдещето внася надежда в живота й, дори ако трябва да измине време, за да се осъществят тези планове и да има няколко неуспешни опита, преди да се придвижат напред. Аз винаги припомням на пациентките ми, че неуспешните начинания не са знак за провал, нито показват, че нещо не е наред с плана. По-скоро те са проява на напрежение и страх и са неизбежна част от всяка голяма промяна в живота. Придържайки се към своята цел, въпреки всяко нелеко начало, вие ще увеличавате своята самоувереност.

Какво да очакваме след раздялата

Интимните връзки не приключват лесно. Юридическият край, който често изглежда най-труден, може всъщност да бъде по-лесен от емоционалното приключване, защото юридическият край е окончателен, поне в очите на закона. Емоционалният край обаче, може да е много по-болезнен и в действителност да отнеме повече време. Чувствата могат да ви държат свързани дълго след като разумът или съдилищата ви казват, че всичко е приключило.

Емоционално приключване

Въпреки факта, че жената знае колко лошо е била малтретирана, емоционалните й връзки с партньора мизогинист могат да я теглят към него, след като тя е приключила връзката. Както обсъдих по-рано, мизогинистите могат да са обсебващи. Колкото по-болезнена е била връзката, толкова по-трудно може да е емоционалното й приключване. Както при пристрастяването към наркотици: колкото по-силно действащо е веществото, толкова по-интензивни са извисяванията и пропаданията, и толкова по-трудно е да се премахне зависимостта.

Ако искаш да се върне

Лаура напусна Боб и подаде молба за развод след унизителна случка на тържеството за Нова година. Но нейните чувства останали болезнено объркани дълго след раздялата.

Той беше лош към мен през цялата вечер. Аз се опитвах да компенсирам, като вземах ръката му и бях нежна, отдавах му цялото си внимание, но това, което правех, не му харесваше. Ако му вземех ръката, правех го по погрешен начин. Ако влезех на тържеството, правех го погрешно. Той разваляше всичко. След това, когато обсъждахме с една двойка женското движение, той дойде, започна да слуша и внезапно заля лицето ми с питието си. Бях абсолютно втрещена. Беше правил някои гадни неща и преди, но дотук! Аз станах, взех си нещата и напуснах. Той ме последва навън, крещейки като луд по целия път до паркинга. Когато видя, че аз не го слушам, ме хвана за ръкава и го отпра от роклята ми, крещейки: „Ти си ми жена и когато ти говоря, ще ме слушаш и няма да си тръгваш“. Аз казах: „Забрави това. Няма да ме унизиш отново. Не трябва да търпя повече тези гадости“. Тогава той измъкна сватбената си халка и я хвърли на земята. Не можех да повярвам, че направи това. Това беше краят за мен. Знаех, че не мога да живея повече с този мъж. Не се прибрах вкъщи тази вечер и подадох молба за развод веднага, но това, което се случи оттогава е, че ние изглежда просто не можем да бъдем разделени един от друг. Не знам защо, но изглежда не мога да го оставя да излезе от живота ми.

Дори и след развода си Лаура продължи да се среща с Боб, да спи с него и да бъде емоционално ангажирана с него. Тя започна да чувства, че е обречена да бъде свързана с него до края на живота си.

Казах на Лаура, че е като всеки друг пристрастен: тя не можеше просто да взема по малко от това, към което е пристрастена. Трябваше да поохлади желанията си и изобщо да не вижда Боб за известно време.

Казах й това, което казвам на всичките си пациентки, които се опитват да прекъснат тези връзки: те трябва да сключат договор със себе си, че няма да имат абсолютно никакъв социален или сексуален контакт с бившите си партньори поне за деветдесет дни. Ако са замесени децата или юридически спорове, очевидно е, че ще има неща, които да уреждате с партньора си. Все пак уреждайки посещения с децата или срещи с адвокатите, не значи да излизате на вечеря или да бъдете в леглото с него.

Лаура се съгласи с условията на договора. Една седмица след като беше прекратила контактите с Боб, тя ми каза:

Чувствам се толкова зле през цялото време. Веднага настинах. Усещам се, че плача в колата през целия път до работа и обратно. Имам чувството, че никога няма да се чувствам добре и че никога няма да спра да плача.

Както с всяко пристрастяване, имаше симптоми на абстиненция, но както обикновено се случва, веднъж преминала първите няколко седмици, Лаура забеляза, че мисли по-малко за Боб, че се чувства по-леко и по-свободно, и макар че все още копнее да бъде с него от време на време, болката сигурно намаляваше.

Предлагам всяка жена, която е скъсала с партньор мизогинист, да сключи същия договор със себе си. Мислете за него като за постановление за вашия емоционален развод. Докато не го направите, ще останете много обвързана (омъжена), без значение какво казва съдебното постановление за развода.

След като Джаки скъса с Марк, тя с изненада откри, че голяма част от нейния гняв и възмущение към него започва да изчезва и тя иска отново да бъдат заедно. Джаки мислеше за чудесните романтични периоди, които са преживели заедно. Може да откриете, че в този момент мислите по следния начин:

• Не може да е било толкова лошо, както си спомням.

• Наистина ни беше забавно заедно.

• Той се чувства толкова нещастен, когато му говоря. Не мога да му причиня такова нещо.

• Може би раздялата е това, което ще му донесе просветление. Сега вече можем да се съберем отново и ще бъде различно.

• Много години съм вложила в тази връзка. Не мога да я изоставя изцяло.

• Ако той ми липсва толкова много, може би беше грешка да го напускам.

Типично е на този етап да започнете да омаловажавате насилието, за да оправдаете желанието си да се свържете отново с вашия партньор. Джаки трябваше да положи много усилия, за да преодолее своята емоционална привързаност към партньора. Тя успя да се предпази от тази своя слабост:

Открих, че съм обсебена от това, колко добре се чувствах, когато той бе нежен с мен, как се усмихваше, и си мислех: „О, господи, трябва да запазя това чувство“. И така, в тези моменти аз се насилвах да отида в кабинета и да извадя кутия с чекове, които бях запазила. Това бяха чековете, които той беше подписвал по време на брака ни, и те всичките бяха за неговите луди бизнеспроекти, от които не излезе нищо. Започвах да разглеждам тези чекове за пет хиляди долара, десет хиляди, двайсет хиляди… Част от тези пари му ги даде моето семейство, а останалите изкарвах аз, работейки на две места, за да можем да оцелеем. А той харчеше парите лесно и бързо. Гладът, който чувствах да го имам близо до себе си просто се изпаряваше, когато гледах тези чекове. Това вършеше работа всеки път.

Вие можете да използвате подобен метод, за да се борите с желанието да имате обратно партньора си в този момент. Върнете се към списъка, който направихте по-рано. Помислете как се е държал вашият партньор, фокусирайте вниманието си върху един или два случая, които сте имали с него и които са били особено ужасни за вас. Пресъздайте целия сценарий в съзнанието си. Вижте неговото лице, чуйте гласа му и си спомнете колкото може повече от думите му. Най-важното, спомнете си как вие сте се чувствали в този момент. Тогава се запитайте дали искате да се чувствате по този начин отново.

Раздвоеността след раздяла е много обичайна. Обаче тя е особено коварна с мизогиниста, защото когато той се опитва да ви върне, неговото поведение тип „Джекил и Хайд“ му дава възможност да бъде точно мъжът, който вие искате да бъде. Той е майстор в изкуството на съблазняването. Знае вашите уязвими места и как да ги експлоатира за своите собствени цели. Но ако се поддадете на неговите изкушения и се върнете, ще възобнови старото си поведение. Спомнете си, той не направи реално усилие да се промени, когато бяхте заедно. Може да имате кратък период на спокойствие или дори добри времена, но скоро неговото потискащо и претенциозно поведение ще започне отново. И този път може да бъде дори по-лошо, защото той има допълнително оправдание да ви отмъщава за това, че сте го напуснали.

Емоционалният развод е най-трудният период, през който ще премине жената след прекратяването на връзката с мизогинист. Прекратяването на една връзка е до голяма степен като преживяването на смърт в семейството. Това е смъртта на вашите надежди, на вашия начин на живот и на вашето усещане за себе си като част от семейна двойка. Както всяка смърт, тя трябва да бъде оплакана. Ако не минете през това оплакване, тя ще се върне да ви преследва. Отчетете, че скръбта е от съществено значение за излекуването. Викайте, плачете, пищете, мокрете възглавницата си и, най-важното, събирайте цялата подкрепа, спокойствие и приятелство, които можете да намерите. Помнете, сила е да потърсите помощ от другите, когато се нуждаете от нея, и слабост да се предадете на старите вътрешни гласове, които ви критикуват за минаването през този лош период.

Започвате да се чувствате по-добре

Нещо ново и чудесно започва също да се случва по това време. Изведнъж откривате, че нямате нужда да се оправдавате, да обяснявате или да се извинявате на никого. Сега можете да вземате без паника или страх ваши собствени решения. Розалинд беше възхитена, че повече не трябва да внимава за постъпките си и макар че се чувстваше несигурна, в нея се засилваше чувството, че тя единствена направляваше живота си. Тя ми каза:

Напрежението беше толкова плътно, когато Джим беше наоколо, че можеше да се реже с нож. Сега се връщам вкъщи вечер и е сигурно и спокойно. Това е моят дом отново, не неговият. И въпреки че съм депресирана, все пак се чувствам по-добре, за разлика от времето, когато живеех с него.

Самотата на Розалинд и депресията постепенно се заменяха от нарастваща вътрешна сила и решимост за работата й и за новия й живот. Предложих да си казва на глас винаги когато си мисли да се върне при Джим или за това, което е пред нея в бъдеще: „Няма да позволя никога повече на никого да ме малтретира“.

Помогнете на децата да преживеят раздялата

Раздялата обърква децата, но когато се разпадне такава връзка с мизогинист и бащата си отиде, положителните ефекти върху децата обикновено могат незабавно да се видят. Много жени са ми съобщавали, че след развода децата им започнали да подобряват успеха си в училище и били по-щастливи и по-малко напрегнати. Както Джаки каза:

Сега всички сме по-добре, след като Марк си отиде. В къщи цари мир. Синът ми е по-добре в училище и дъщеря ми пак обича да се прибира вкъщи. Тя изтъкваше всякакви причини, за да не стои у дома, защото беше толкова напрегнато и ужасно около нас. Сега и двамата си канят приятелите у дома. Това Марк никога не им разрешаваше. А ако го правеха, той ги критикуваше и нападаше приятелите им. Сега се чувства, че сме истинско семейство.

Аз съветвам по време на периода на приспособяването да обясните на децата точно защо сте прекратили връзката. Много ясно им кажете, че това, което са виждали и изживявали, е било истина: „Татко беше гневен, деспотичен човек; той беше непредсказуем и това често ви плашеше“. Очевидно, колкото са по-големи децата, с толкова повече информация те могат да се справят, но дори и на много малките деца трябва да се каже, че е неприемливо да те малтретират.

Разбирам, че в повечето случаи децата, особено малките, ще продължат да имат връзка със своя баща или пастрок. Давайки тази информация на децата, може да нараните тази връзка, но е много по-важно да поставите по-напред това, което е най-добро за тях от това, което може да е най-добро за бившия ви партньор.

Вашата честност с децата потвърждава това, което през цялото време те са знаели до някаква степен. Когато им кажете, че възприятията им са правилни, вие ги освобождавате от самообвинението, което може да са изпитали заради проблемите на семейството. Като поставяте отговорността за лошото поведение там, където й е мястото — върху възрастните в семейството — вие ги освобождавате от бъдещи модели на самоомраза.

Една от най-важните части на този процес на утвърждаване е да осведомите децата, че те не са били напълно защитени от яростта на баща им. Джаки се съгласи, че трябва да направи това с децата си, но се чувстваше ужасно засрамена от провала си в тази насока. Казах й да им обясни, че тя не ги е защитавала, защото не е знаела как да защити себе си и да им даде възможност да изразят чувствата си към нея. По-късно тя ми каза:

Беше много трогателна сцена. Казах им, че съжалявам за това, че съм позволявала да бъдат плашени и потискани. Казах им, че не са направили нищо, с което да заслужат това отношение на Марк към тях. Опитах се да ги уверя, че съм научила много оттогава и че никога няма да позволя това да се случи отново. Моите деца проявиха разбиране и казаха: „Мамо, ние ти прощаваме. Кога ти ще простиш на себе си?“.

В моята работа като терапевт съм виждала много хора да копнеят за такова утвърждаване от страна на родителите си. Огромен дар за вашите деца е да бъдете искрена и открита за тези болезнени преживявания. Диалог като този на Джаки с нейните деца може да отиде по-далеч, отколкото можете да си представите. Огромно е значението му за възстановяване на тяхното ниско самочувствие и доверие към вас като любящ родител. Повече от всичко друго, то ще заздрави вашата връзка с децата и те ще се чувстват по-спокойни и уверени.

Глава шестнайсета
Да намерим себе си отново

Всяка жена, която е била в дълготрайна връзка с мизогинист, е трябвало да прави компромиси, за да запази мира. Може би е трябвало да се откажете или да оставите да се разклати обещаваща кариера, академична работа или други дейности и интереси, които вашият партньор не одобрява. Може би също така е трябвало да се откажете от хора, които са важни в живота ви, защото партньорът ви ревнува или се чувства заплашен от тях. Колко вълнуващо ще бъде за вас да разберете, че няма нищо, което да ви спира да си възвърнете тези ценни неща в живота си!

Възвърнете си това, което сте загубили

Това, което сте загубили, най-вероятно ще попадне в една от четирите основни категории, които съм изредила по-долу. Моля, направете ваш собствен списък на нещата, от които сте се отказали, за да запазите мира във вашата връзка.

След като Розалинд беше прекратила своята разрушителна връзка с Джим, тя започна да възстановява не само своя западащ бизнес и своята увереност в себе си, но също и други пренебрегнати дейности. Тя ми каза:

Имам много повече енергия и средства, достъпни за мен сега, когато той е вън от живота ми. Никога не съм осъзнавала колко много съм била ощетена. Аз не само възстановявам моя магазин, но успях и да се върна към рисуването, което не можех да си позволя да правя, докато Джим беше тук. Спомняш ли си, че ти бях казала, че съм отделила част от магазина ми за неговия бизнес по обновяване на мебели? Е, сега използвам това пространство за нова пещ и сушилня. Мога да седя в магазина и да си правя рисунките върху порцелан. Напредвам в тази област, така че реших да направя малък каталог само за китайски изделия. Това е добро допълнение към рекламата на изкуство, в което вече съм специализирана. Освободих едната страна на витрината само за китайските изделия. Започват да се продават и аз съм изключително развълнувана от успеха си.

Беше трогателно да се види гордостта, която Розалинд изпитваше от своите постижения и аз бях искрено развълнувана, когато тя ми подари една от прекрасно нарисуваните си китайски вази като знак за нейната оценка за трудната работа, която сме свършили заедно.

Връзките с мизогинист поглъщат огромно количество енергия. Няма нищо по-изтощително от напрежението и конфликтите, и нищо по-ободряващо и даващо енергия от посвещаването да бъдеш добър към себе си и да останеш верен на себе си. Много жени преживяват този вид възраждане, след като са започнали да внасят обратно в живота си нещата, на които някога са държали.

Част от значителното подобрение в брака на Каръл и Бен се появи, защото Каръл беше твърда в своята решимост да завърши обучението, което искаше, и да защити своята научна степен. За своя изненада Бен откри, че жената, в която тя се превърна беше много по-пленителна и вълнуваща, отколкото онази, в която той се беше опитвал да я превърне. На последния ни сеанс той ми каза:

Преди време, всичко, което исках, беше някой, който няма да ме напусне. Най-лошото нещо, което можех да измисля, беше, че ако тя може сама да се изправи на крака, може да си отиде. Но сега, когато съм с по-добро самочувствие, аз вече не се страхувам толкова. Тя завърши училище и има работа, и да ви кажа истината, аз съм много горд с нея. Вече не е зависимо малко момиченце. Тя е истинска личност. Самостоятелна е и знаете ли какво? Това ми харесва! Тя е по-забавна, жива и интересна. Казвам ви, аз съм по-влюбен в нея от когато и да било.

Беше чудесно да се види този двайсет и седем годишен брак да еволюира във връзка, която беше източник на такова щастие и преоткриване.

Джаки не се беше отказала от образователни или професионални цели, но беше изоставила много от приятелите си и малките удоволствия, които означаваха толкова много за нея. Едно от първите неща, които си върна, когато Марк напусна къщата, беше удоволствието да ходи на кино с приятели.

Не бях ходила на кино с години, защото Марк не желаеше. Беше доволен да седи и да гледа непрекъснато телевизия. Когато ходехме на кино, той се държеше така противно, че аз се отказах от това развлечение. Той обявяваше на висок глас, след като влизахме в залата: „Дано филмът да е добър“. И ако не беше, аз бях виновна, че съм го замъкнала там. Той създаваше у мен такова напрежение, че ми беше трудно да се насладя на филм с него. Но сега имам приятели, с които мога да отида на кино, включително нов мъж. Срещнах се с истински филмов запалянко. Беше толкова приятно да ходя на филми и да не се тревожа дали някой ще ме постави в неловко положение или затруднение, ако филмът не е добър.

Важно е да не се отхвърлят или омаловажават интересите и дейностите, които ви радват. Ако са важни за вас, те са част от това, което ви прави тази, която сте. „Да мога да ходя на кино спокойно“ може да не звучи като голямо постижение, но за Джаки то представляваше трудно извоювана промяна, която й даде възможност да прави това, което й доставя удоволствие, без да се интересува от одобрението на някой друг.

Привлекателността от това, да изградите други области от вашия живот

Много жени гледат на интимната връзка като на почти всичко за емоционалното си задоволяване. Капанът за жената с партньор мизогинист е, че това не само стеснява нейния свят, но може да я настрои да приема всякакво отношение, защото тя има толкова малка опора в собствения си живот. Когато Нанси се оженила за Джеф се лишила не само от своята кариера, но и от повечето си приятели. Веднъж възстановила много от своята самоувереност в резултат на терапията, тя поднови връзките си с голяма част от тези хора. Приятелите й също се нуждаеха от нея. Нанси беше забравила колко е забавно да се излиза с тях. Тя също откри, че след като завърши курса за пътуващи търговци и започна работа, беше много по-малко уязвима за враждебното поведение на Джеф. Разнообразието в живота й даде нова перспектива за нея самата и за брака й, и тя престана да претоварва връзката с твърде много емоционални изисквания, потребности и очаквания. По времето когато напусна терапията, Нанси беше все още раздвоена дали да остане с Джеф. Но тя знаеше, че е достатъчно уверена в себе си и не се страхува да вземе решението да го напусне, ако трябва, защото повече не гледаше на брака като нещо, което трябва да запълва целия й живот.

Много жени са искрено изненадани от увереността и вълнението, които са резултат от разширяването на техния хоризонт и от придобиването на по-голяма независимост. Една радиослушателка ми каза скоро:

Искам да споделя с вас и с вашите слушатели чудесната история за моя успех. Аз съм на петдесет и осем години и бях омъжена за емоционално потискащ ме мъж повече от четирийсет години. Не знам как го направих, но най-накрая събрах кураж да си отида. Никога не бях работила и не мислех, че някой ще ме наеме, но намерих работа в магазин за резервни части като отговорник на бюро за приемане на поръчките. Трябваше да се срещам с много хора всеки ден. Сега излизам навън, ходя на танци и животът ми е прекрасен.

Съществено е всяка жена да разбере, че колкото повече има свой собствен живот, отделен от партньора й, толкова по-добре ще се чувства и с по-малко паника ще приема големите промени в живота.

Естествено, тези твърдения не означават намаляване или обезценяване на удоволствията от съвместния живот. Ние всички имаме основни човешки желания да сме близки с други хора и да сме в семейна или интимна двойка. Но да си част от двойката не би трябвало да означава ограничаване на вашия свят или загубване на себе си.

Как децата ви могат да се възползват от вашата нова сила

Една от големите ползи от възвръщането към себе си е, че това ви дава възможност да обърнете много от отрицателните моделирания на ролите и посланията, които вашите деца може да са възприели. Жените често изразяват пред мен дълбокото си безпокойство, че синовете им ще станат мизогинисти, а дъщерите им — жертви, след като са прекарали толкова много години в семейства с баща мизогинист. Това, което казвам на тези майки е, че без значение колко са големи децата, веднъж след като този цикъл е разрушен и има драматична промяна в поведението на майката, много от това, което децата са научили за държанието на мъжете и жените може да бъде променено.

Куражът на жената да преустрои живота си и да върне в него тези неща, които я определят като личност, установява нов силен поведенчески модел за децата от двата пола. Синовете ще започнат да възприемат жените като ценни и заслужаващи уважение, докато дъщерите ще научат, че те са също ценни и имат право на уважение и добро отношение. Децата са забележително възприемчиви и гъвкави. Мисълта, че майката е щастлива и уверена в себе си, усилва усещането на детето за благополучие. Следователно най-великият учител в света за вашите деца е вашето ново, уверено поведение.

Предпазете се да не повторите грешките

По времето, когато Розалинд приключи терапията, тя беше много добре, виждаше надежда за себе си, за бизнеса си и за новите си постижения. Не я бях виждала около шест месеца, когато тя панически позвъни един следобед. Дойде в офиса на следващия ден, изключително развълнувана, и разговорът ни протече така:

Розалинд: Започнах всичко отново. Срещнах нов мъж на име Лес. Той е страхотен и вълнуващ, но започват да се случват същите неща, точно както с Джим. Защо е нужно да си го причинявам? Какво не е наред с мен?

Сюзън: Кажи ми какво се случи.

Розалинд: Лес и аз бяхме на екскурзия в планината. Аз наистина обичам да ходя с него на планина, но преди няколко дни катерехме един стръмен склон и аз не можех да го догоня. Борех се и се насилвах, но не успявах. Помолих го да забави ход, но той отказа. След това побесня и започна да ми крещи, че съм мързелива кучка и какъв е смисълът да се ходи, ако няма да се напрягам. Разбрах, че го забавям, затова прекратих катеренето. Върнах се обратно по пътеката и го изчаках в колата. Той се върна след два часа и беше бесен. Каза, че съм му провалила похода и че е трябвало по-добре да помисли, преди да взима стара жена като мен на туризъм. Аз започнах както обикновено да се извинявам и да обвинявам себе си, макар че бях много обидена. След това се замислих и се запитах: „Защо му се извинявам? Той е този, който се държа като идиот, не аз“. Тогава разбрах, че съм го направила отново. Намерила съм си друг малтретиращ партньор. Бях толкова разстроена от себе си, че трябваше да ви видя.

Сюзън: Първо, мисля, че ми разказваш славна история на успех. Това, което ще видиш, когато спреш да се бичуваш, е, че ти бързо си определила своите чувства и своя отговор, и че знаеш кога си била малтретирана.

Розалинд всъщност се беше погрижила добре за себе си. Тя се беше спряла при откритието, че се извинява. Разбрала бе, че не тя, а Лес се държи лошо и, най-важното!, когато открила, че Лес я кара да се самообвинява, тя се замислила. Нямаше нищо в нейната история, което да показва, че е обречена на живот с мъже, които да я малтретират.

Старото поведение не изчезва от днес за утре. Промените винаги включват две стъпки напред и една назад. Фактът, че Розалинд се е върнала назад (като се извинява), не означава, че е изгубила всичко, което е постигнала при терапията.

Освен това не е трябвало да се обвинява за избора на друг мъж, който упражнява психически тормоз. Всяка жена може да бъде привлечена от мизогинист. Да си привлечена от мизогинист не е проблем. Оставане и приемане на малтретирането за дълги периоди от време е проблем! Аз уверих Розалинд, че е много добре. Беше очевидно от това, което се е случило на похода, че тя повече не е склонна да търпи малтретирането, без значение колко харизматичен, вълнуващ и красив е мъжът.

Другите вълнуващи новини от историята на Розалинд бяха, че тя е станала уверена в себе си, а доверието в себе си, дори когато се правят грешки, е истинската основа на емоционалната сигурност.

Много жени, които са били с мизогинист, ме питат: „Как мога да се доверя отново на друг мъж?“. Аз им казвам, че не е важно да се притесняват за доверието към който и да е мъж. Важното е доверието да идва от съзнанието и чувството за сигурност, че можете да се справите с всичко, което ви подхвърли живота.

Въпреки лошия опит на Розалинд с Джим, тя не се затвори и не стана подозрителна. Но много жени наистина правят тази грешка. Те вярват, че ще бъдат в безопасност, ако затворят своя емоционален свят и избягват връзките изобщо. Но реалната сигурност идва от свободата да се прави избор, да се доверите на чувствата си и да знаете, че ще съумеете да се погрижите за себе си, ако нещата не вървят. Подозрителността и отказът от свързване с друг мъж могат да ви дадат илюзия за сигурност, но всъщност те ви държат емоционално затворени.

Не всички мъже са мизогинисти

Както е важно да можете да идентифицирате малтретирането, така е важно да не започнете да окачествявате като мизогинист всеки мъж, с когото сте нещастна. Розалинд представи ясно доказателство, че Лес се е проявил като мъж, който я обижда и малтретира. Обаче някои жени, в стремежа си да избегнат въвличането в подобна връзка, правят грешката да виждат всички мъже като мизогинисти.

Фактът, че може да се чувствате лошо в дадена връзка с мъж, не означава автоматично, че той ви малтретира. Някои мъже са въздържани, други са некомуникативни, трети не са нежни, а има и такива, които не са готови за връзка и могат да ви отхвърлят. Някои мъже са с изключително непостоянен характер, други лесно изпускат нервите си, трети обичат да се карат, а четвърти може силно да изразяват несъгласие с това, което вие казвате; но нито едно от тези поведения не определя мъжа като мизогинист. Помнете, мизогинистът е мъж, който се нуждае и прилага контрол над жените. Той го прави по агресивен начин, като използва заплахи и критика, като унижава, като пречупва увереността й в нея самата и като я държи извън равновесие чрез често променяне на настроенията — от нежност към ярост.

Не трябва да оставяте новите ви познания за мизогинисткото поведение и неговите ефекти да създават предубеждение срещу всички мъже.

Да намерим любовта отново

Има много чудесни, грижовни, чувствителни мъже, които харесват жените и които ценят тяхната компания и тяхната уникалност. Тези мъже не са заплашени от женската интелигентност, амбиция или компетентност, защото са сигурни и уверени в себе си. Те не трябва да „смилат“ жените, за да се чувстват добре.

Лаура намери точно такъв мъж две години след като престана да се вижда с Боб. Получих това чудесно писмо от нея заедно с покана за сватба.

Мила Сюзън,

Спомняш ли си колко разтревожена бях, че: (а) никога няма да се влюбя повече; (б) никога няма да преодолея еди-кой си; и (в) дните на любовта са си отишли? Е, пиша ти, за да ти кажа, че ти беше права, а аз грешах. Срещнах наистина страхотен мъж. Той не крещи, не изисква, не е собственически настроен и аз го обичам изцяло. Мисля, че пропусках мъже като него, защото смятах, че не са достатъчно блестящи и вълнуващи, но познай какво? Аз не забравям за секунда всички луди сцени с Боб. Мислех, че цялата тази борба е любов и страст. Но Ранди е нежен, говори спокойно и е два пъти по-вълнуващ от Боб. Просто е радост да бъдеш с него.

Толкова много искам да дойдеш на сватбата ни, така че да може да бъдеш част от този наистина изключителен ден за нас.

С любов и много, много благодарности,

Лаура

Много жени, които са с партньори мизогинисти, се притесняват, че любезният, почтителен мъж няма да е вълнуващ или романтичен, но Лаура откри, че може да има любовна връзка с мъж без хаоса, за който тя е вярвала, че е част от романтичната любов. Вълненията с мизогиниста идват от неспокойствието, напрежението и непредвидимостта в поведението на мъжа, а не толкова от любовта и страстта.

Да намерите вашето равновесие като жена

Много хора днес са объркани как да се държат и какво да очакват от една връзка. Стари, твърде стереотипни роли често се отхвърлят от интимните двойки, но те не са сигурни с какво да ги заместят. Жените не знаят как да отговорят на своята новооткрита свобода, без да бъдат груби или сурови. Мъжете се притесняват как да бъдат грижовни и чувствителни, без да изгубят мъжествеността си. И мъжете, и жените вероятно имат свои собствени амбиции и професионална кариера — често по избор, а често и поради икономическа нужда.

Нашата цел като съвременни жени е да се придържаме към онези качества, които ни правят уникални — нашата интуиция, нашата уравновесеност на чувствата и силните емоции, и нашата способност да възпитаваме тези чувства в себе си, като изоставим всички себеотричащи поведения, които не са ни помагали. Да си жена вече не значи да си пасивна, подчинена и самоунищожаваща се. Нито пък означава да станеш „почетен мъж“, имитирайки традиционното мъжко поведение. Няма противоречие между това да си любяща, даваща жена, да се грижиш за себе си и да отстояваш своите желания. Най-чудесният дар, който можете да дадете на себе си и на всеки мъж, с когото сте във връзка, е вашето чувство за собствена ценност и вашето очакване от него за любов и добро отношение.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.